For much of his life, Elijah had helplessly watched as the best thing about his homeland and his people was pushed aside and trampled underfoot.
Lielāko daļu sava mūža Elija bija vērojis, kā pats dārgākais, kas bija dots viņa tautai, patiesā Dieva pielūgsme, tiek atmests un mīdīts kājām, un viņš neko tur nebija varējis līdzēt.