As time went by, I knew that I was healing when I could laugh without feeling guilty and when I could have a conversation without it coming back around to the baby I had lost.
Ejot laikam, es konstatēju, ka pamazām atlabstu. Par to liecināja tas, ka spēju smieties, nejuzdamās tāpēc vainīga, un spēju sarunāties, vairs nepieminēdama mazuli, ko biju zaudējusi.