King David, who struggled with guilt, put it this way: “When I kept silent, my bones wasted away because of my groaning all day long.
Ķēniņš Dāvids, kuru māca vainas apziņa, rakstīja: ” Kamēr es klusēju, mani kauli panīka, un man bija jāvaid cauru dienu, jo Tava roka smagi gūlās uz mani dienām un naktīm. ”