The tragedy of this disease is that it often goes undiagnosed for years, while the victim is viewed as lazy, mentally slow, or peculiar.
Nelaime ir tā, ka narkolepsiju bieži vien diagnosticē tikai daudzus gadus pēc tās sākuma, bet apkārtējie tikmēr uzskata slimnieku par laisku, garīgi atpalikušu vai dīvainu.