However, historian Wilbur helps to put things in perspective: “In the year when King John [Sigismund] issued his final charter, guaranteeing full religious liberty to even the most bitterly opposed of all the reformed sects, Protestant theologians were still praising Calvin for having burned Servetus alive, the Inquisition was shedding Protestant blood in the Netherlands,... and more than 40 years were still to pass before persons ceased to be burned at the stake in England for holding wrong religious opinions. ”
M. Vilburs sniedz objektīvu tā laika situācijas vērtējumu: ” Gadā, kad karalis Jānošs [Sigismunds] izdeva savu pēdējo hartu, kas paredzēja pilnīgu reliģisko brīvību pat tādām reformātu sektām, kurām tika izrādīta vissīvākā pretestība, protestantu teologi joprojām cildināja Kalvinu par Serveta sadedzināšanu sārtā, inkvizīcija izlēja protestantu asinis Nīderlandē,.. un vēl bija jāpaiet vairāk nekā 40 gadiem, līdz Anglijā vairs nededzināja cilvēkus sārtā par turēšanos pie nepareiziem reliģiskiem uzskatiem. ”