WHEN Jehovah commissioned Moses to lead the nation of Israel out of Egyptian bondage, Moses at first begged off, saying: “Excuse me, Jehovah, but I am not a fluent speaker, neither since yesterday nor since before that nor since your speaking to your servant, for I am slow of mouth and slow of tongue. ”
KAD Jehova pavēlēja Mozum izvest Izraēla tautu no Ēģiptes, kur izraēlieši atradās verdzībā, Mozus sākumā lūdza viņu atbrīvot no šī uzdevuma, teikdams: ” Ak Kungs, es neesmu runātājs, tāds neesmu bijis vakar, tāds neesmu arī šodien, kopš Tu runāji ar savu kalpu; bet man ir grūta valoda un neveikla mēle. ” ( 2. Mozus 4: 10.)