In 1839, one wolfhound lover recorded the sad situation this way: “It must be a subject of regret that this noble race of dogs is fast dying away, and will in the course of a few years inevitably become extinct unless some extraordinary exertions are made. ”
gadā kāds cilvēks, kam ļoti patika īru vilku suņi, aprakstīja bēdīgo situāciju šādi: ” Pārņem liela nožēla, redzot, ka dižciltīgo suņu suga strauji izzūd, un dažu gadu laikā tā neizbēgami izmirs, ja vien netiks veikti kādi ārkārtēji pasākumi. ”