Venice’s colonies, scattered throughout the Mediterranean, never did enjoy geographic unity, unity of government, or effective cohesion. Loss of the colonies therefore was inevitable.
Venēcijas kolonijas, kas bija izkaisītas pa visu Vidusjūras reģionu, nekad nebija bijušas ģeogrāfiski vienotas, pār tām nekad nebija valdījis viens valdnieks, un tās nekad nebija darbojušās kā viens vesels, tāpēc to zaudēšana bija nenovēršama.