Thrilled and deeply appreciative, Simeon embraced the infant and prayed: “Now, Sovereign Lord, you are letting your slave go free in peace according to your declaration; because my eyes have seen your means of saving. ” ​ — Luke 2: 25 - 35.
Būdams dziļi saviļņots un pateicīgs Dievam, Sīmeans paņēma zīdaini rokās un lūgšanā sacīja Dievam: ” Kungs, lai nu tavs kalps aiziet mierā, kā tu esi sacījis; jo manas acis ir redzējušas tavu pestīšanu. ”