They sit with him without speaking a word until Job breaks the silence by saying: “Let the day perish on which I came to be born. ”
( Ījaba 2: 11.) Tie sēdēja un neteica ne vārda, līdz beidzot Ījabs pārtrauca klusumu un ierunājās: ” Lai izgaist diena, kuŗā es piedzimu. ” ( Ījaba 3: 3.)