Unable to understand why God has permitted his suffering, he becomes overly concerned about justifying himself.
Nespēdams saprast, kāpēc Dievs ir ļāvis viņam tā ciest, Ījabs pārāk raizējās par to, kā sevi attaisnot, tomēr viņš nepārstāja mīlēt Dievu un izsaucās: ” Līdz savam pēdējam elpas vilcienam es nenoliegšu pats sev savu nevainību! ”