Four hundred years later, instead of arousing resentment and opposition, the edict is celebrated as an act of tolerance and one of the important steps toward guaranteeing religious rights for all.
Četrsimt gadus vēlāk šis edikts vairs neizraisa dusmas un pretestību, gluži pretēji, tas tiek pieminēts kā iecietības izpausme un svarīgs solis tuvāk tam, lai visiem nodrošinātu reliģiskas tiesības.