According to Steinsaltz, he did so “fearing that, disorganized as it was, the vast bulk of oral material was in danger of sinking into oblivion. ”
Kā raksta A. Šteinzalcs, Aši to darīja, ” raizēdamies, ka kolosālais mutvārdu materiāls nesakārtots varētu nogrimt aizmirstībā ”.