The unwholesome influence of Judah’s princes also led the king to turn a deaf ear to God’s prophets, one of whom was Jehoiada’s son Zechariah, who courageously reproved Jehoash and the people for their disobedience.
Viens no tiem bija Jojadas dēls Zaharja, kas bezbailīgi nosodīja ķēniņa un viņa pavalstnieku nepaklausību Jehovam. To dzirdēdams, Joass nevis nožēloja savus grēkus, bet pavēlēja nomētāt Zaharju ar akmeņiem.