Do we insist that others accept us as we are, or do we humbly work to eliminate personality traits that others rightly find offensive?
Vai mēs uzskatām, ka citiem mūs ir jāpieņem tādus, kādi esam, vai arī mēs pazemīgi atzīstam, ka citiem ir taisnība, un pūlamies izskaust tās personības iezīmes, kas viņus aizvaino?