In 1946, Hermann J. Muller, Nobel Prize winner and founder of the study of mutation genetics, claimed: “Not only is this accumulation of many rare, mainly tiny changes the chief means of artificial animal and plant improvement, but it is, even more, the way in which natural evolution has occurred, under the guidance of natural selection. ”
1946. gadā Nobela prēmijas laureāts Hermanis Mallers, kas devis fundamentālu ieguldījumu mutāciju rašanās procesa jeb mutaģenēzes izpētē, izteicās: ” Daudzo reto un lielākoties niecīgo izmaiņu uzkrāšanās ir ne tikai galvenais augu un dzīvnieku mākslīgās uzlabošanas līdzeklis, bet arī veids, kā ir notikusi dabiskā evolūcija, ko virzījusi dabiskā izlase. ”