Mankind’s hope of everlasting life on earth was undermined by an idea that prevailed in ancient Babylon and spread worldwide ​ — the idea that man has an immortal soul or spirit that merely inhabits a physical body.
Mācību par mūžīgu dzīvi uz zemes bija aizēnojis uzskats, kas bija pastāvējis jau senajā Babilonā un bija izplatījies pa visu pasauli, — tas bija uzskats, ka cilvēkam ir nemirstīga dvēsele, kas mājo cilvēka ķermenī.