Such an allowance for relative free speech was unprecedented and unrepeated throughout the Middle Ages, a clear evidence of the king’s high regard for Naḥmanides.
Šādas relatīvas runas brīvības piešķiršana viduslaikos bija bezprecedenta gadījums, kas šajā vēstures posmā vairāk arī neatkārtojās, — tas nepārprotami liecina par karaļa dziļo cieņu pret Nahmanīdu.