Thus, the problem with the “disorderly ” brothers was neither on the level of a mere personal matter between Christians nor of sufficient seriousness that congregation elders had to step in with a disfellowshipping action, as Paul did in connection with the immoral situation in Corinth.
Tātad šāda problēma ar ’ nekārtīgajiem ’ brāļiem nebija vienkārši nenozīmīgas personiskas nesaskaņas kristiešu starpā, bet nebija arī tik smags nodarījums, ka draudzes vecākajiem būtu bijis jāsāk domāt par izslēgšanu, kā tas bija jādara Pāvilam saistībā ar kāda Korintas draudzes kristieša amorālo rīcību.