We thrill to think of the time when poverty will be unknown; when “no resident will say: ‘ I am sick ’ ”; and when Jehovah God“ will wipe out every tear from their eyes, and death will be no more, neither will mourning nor outcry nor pain be anymore.
Mēs jūtam saviļņojumu, domādami par laiku, kad cilvēki vairs nepazīs nabadzību, kad ” neviens iedzīvotājs nesacīs: ” Es ciešu, ” ” — un kad Dievs Jehova ” nožāvēs visas asaras no viņu acīm, nāves vairs nebūs, nedz bēdu, nedz vaidu, nedz sāpju vairs nebūs, jo kas bija, ir pagājis ”.