Meetings, therefore, were essentially periods of group silence during which each person sought God’s guidance.
Tāpēc kvēkeru sapulcēs bieži vien lielākoties valdīja klusums — cilvēki sanāca kopā, un katrs no viņiem, ne vārda neteikdams, gaidīja, kad viņam atklāsies Dieva vadība.