From this point on, Jewish literature, such as the Talmud, centers more on the discussions, anecdotes, and behavior of the rabbis than on the pronouncements of God.
Turpmākajos ebreju literatūras darbos, piemēram, Talmudā, uzmanības centrā ir rabīnu diskusijas, viņu uzvedība un nostāsti, nevis Dieva vēstījumi.