Ought not our newness and smallness in comparison with the permanence of the heavens cause us to feel awe and deep reverence for the One who made the stars?
Salīdzinājumā ar kosmosa mūžseno vecumu mēs esam pavisam jauni un niecīgi — vai tas nav iemesls apbrīnot un dziļi cienīt To, kurš ir radījis zvaigznes?