Regarding the atrocities committed by the Nazis in World War II and the difficulty of forgiving and forgetting, writer Vladimir Jankélévitch expressed himself this way: “In the presence of such a revolting crime, the natural impulse... is to be outraged and to fight passionately against forgetting and to pursue the criminals — as the judges of the allied Nuremberg Tribunal had promised — to the ends of the earth. ”
Par nacistu noziegumiem Otrā pasaules kara laikā un to, cik grūti ir piedot un aizmirst, rakstnieks Vladimirs Žankelevičs ir izteicies šādi: ” Saskaroties ar tik drausmīgiem noziegumiem, pilnīgi dabiski ir.. izjust sašutumu, apņēmīgi cīnīties par to, lai notikušais nekad netiktu aizmirsts, un vajāt vainīgos — kā to apsolīja Nirnbergas tribunāls — līdz pat zemes galiem. ”