Would it not stand to reason, then, that if there is “no greater cause for thankfulness ” for parents than to hear that their children“ go on walking in the truth, ” the opposite is also true?
Ja jau vecākiem nav lielāka prieka kā dzirdēt, ka viņu bērni ” dzīvo patiesībā ”, vai nebūtu loģiski secināt, ka gluži pretējas emocijas vecākiem rodas tad, ja bērni nerīkojas pareizi?