In the second century B.C.E., the Pharisees ​ — a new group within Judaism that distrusted the priesthood — ​ began instituting traditions by which the common man could consider himself as holy as the priest.
Šos cilvēkus sauca par farizejiem, un viņi ieviesa tradīcijas, kuras ievērojot ikviens varēja uzskatīt sevi par tikpat svētu kā priesteris. Šādas tradīcijas daudziem patika, taču tās bija nepieļaujams bauslības papildinājums.