It seems hard to argue, for example, that a treatment should be subject to prior authorisation when not a single person has applied for authorisation for that treatment that year (with a possible exception for extremely specialised or expensive treatments, of course, where even a very small number of reimbursement claims could have significant consequences).
Piemēram, šķiet grūti argumentēt, ka uz ārstēšanu būtu jāattiecina iepriekšēja atļauja, ja attiecīgajā gadā uz atļauju attiecīgajai ārstēšanai neviens nav pieteicies (iespējams, izņēmumam vajadzētu būt ārkārtīgi specializētai vai dārgai ārstēšanai, kuras sakarā, protams, nozīmīgas sekas varētu būt jau ļoti nedaudzām atmaksājuma prasībām).