Policies towards them vary, from prohibition to seeing replacement donations as an opportunity to contribute to national self-sufficiency by converting them into regular donors.
Politika attiecībā pret viņiem ir atšķirīga, no aizlieguma līdz uzskatam, ka aizstājējziedojumi ir iespēja veicināt nacionālo pašpietiekamību, piesaistot šīs personas, lai tās kļūtu par regulāriem donoriem.