At the same time, high unemployment and demographic ageing, combined with pressures on public finances and the need to minimise spill-overs between countries ensuing from macroeconomic imbalances, have put to the fore the question of the performance of national welfare systems, from several points of view: first, as regards their adequacy and fiscal sustainability in the light of evolving social needs, including the need to address poverty; second, as regards their impact on job creation, both from an employer and a jobseeker perspective, including their capacity to make work pay and to strengthen people's skills and ability to participate fully in society; and third, an aspect which is particularly important for the euro area, as regards their capacity to buffer macroeconomic shocks and play an automatic stabilisation function.
Tajā pašā laikā, ņemot vērā augsto bezdarba līmeni un demogrāfisko novecošanu apvienojumā ar valsts finanšu slogu un nepieciešamību mazināt valstu blakusietekmi, kas rodas no makroekonomiskās nelīdzsvarotības, priekšplānā ir izvirzīts jautājums par valstu sociālās drošības sistēmu veiktspēju vairākos aspektos: pirmkārt, attiecībā uz to atbilstību un fiskālo ilgtspēju, ņemot vērā jaunās sociālās vajadzības, tostarp nepieciešamību novērst nabadzību; otrkārt, attiecībā uz to ietekmi uz darbvietu radīšanu, gan no darba devēju, gan darba ņēmēju perspektīvas, tostarp viņu spēju panākt to, lai darbs atmaksātos, un stiprināt prasmes un spējas pilnvērtīgi piedalīties sabiedrības dzīvē; un, treškārt, eurozonai īpaši svarīgs aspekts, attiecībā uz sociālās drošības sistēmu spēju mazināt makroekonomiskos satricinājumus un nodrošināt automātiskās stabilizācijas funkciju.