To rebut this presumption, the football club, as an employer, was not required to prove it had recruited persons with a particular sexual orientation, since this would interfere with the right to privacy, but could refer, for example, to equality provisions regarding its recruitment policy, or to having clearly distanced itself from the statement.
Siekiant nuginčyti šią prielaidą, iš futbolo klubo, kaip darbdavio, nebuvo reikalaujama įrodyti, kad jis pasamdė konkrečios seksualinės orientacijos asmenis, nes taip būtų pažeidžiama teisė į privatumą, tačiau klubas galėjo remtis, pavyzdžiui, savo įdarbinimo politikos lygybės nuostatomis arba aiškiai atsiriboti nuo pareiškimo.