Policies towards them vary, from prohibition to seeing replacement donations as an opportunity to contribute to national self-sufficiency by converting them into regular donors.
Politika pakaitinių donorų atžvilgiu skiriasi: vienur tokia donorystė draudžiama, kitur tai vertinama kaip galimybė padėti valstybei apsirūpinti kraujo produktais, tokius donorus paverčiant nuolatiniais donorais.