title: 4. divisioona (talvisota)

text: Maaliskuun alusta aina sodan loppuun saakka divisioonan joukot joutuivat käymään taisteluitaan muun muassa Viipurinlahden saaristossa ja länsirannalla, jossa ei ollut linnoitettuja asemia ja maaperän kallioisuuden vuoksi joukoilla ei ollut myöskään mahdollisuutta kaivautua asemiin. Viipurinlahdelle oli päämajan toimeksiannosta sahattu railo hyökkäysvaunuesteeksi, mutta kovien pakkasten edelleen jatkuessa este jäätyi nopeasti umpeen eikä sillä enää ollut estearvoa. Myöskään Viipurinlahden länsirannalla ei ollut etukäteen valmisteltuja asemia.


title: 4. divisioona (talvisota)

text:
Maaliskuun alkupäivinä divisioona kävi viivytystaistelua Viipurinlahden saaristossa. 1. maaliskuuta Uuraansaaressa puolustautuva pataljoona (I/JR 11) pystyi torjumaan neuvostojoukkojen hyökkäykset, mutta seuraavana päivänä pakotti Hannukkalansaaren suunnasta etenevä vastustaja pataljoonan vetäytymään saaren keskiosiin. 3. maaliskuuta aamulla neuvostojoukot aloittivat hyökkäyksensä kiivaan tulivalmistelun jälkeen, mutta hyökkäys saatiin vielä torjuttua. Puna-armeijan joukkojen onnistuttua kiertämään jäitse suomalaisjoukkojen selustaan ja saatuaan murron aikaiseksi itse rintamassa oli vetäytyminen kuitenkin aloitettava. Viimeiset suomalaisjoukot vetäytyivät Uuraansaaresta seuraavan päivän aamuna.
Uuraansaaressa käytyjen taisteluiden aikana 2. maaliskuuta neuvostojoukot aloittivat hyökkäyksensä myös Viipurinlahden Turkinsaarta vastaan. Suomalaisjoukot kykenivät kuitenkin torjumaan hyökkäykset vaikka kärsivätkin kovia tappioita kiivaassa tykistötulessa. Tykistötulen aiheuttamia tappioita lisäsi saaren kivikkoinen maasto, joka ei tarjonnut kovinkaan paljon suojaa ja esti kaivautumisen. Puna-armeijan joukkojen onnistui seuraavana päivänä nousta maihin saareen, mutta suomalaisjoukot pystyivät lyömään ne takaisin jäälle vastahyökkäyksellään. Vastustaja jäi kuitenkin asemiin jäälle saaren läheisyyteen ja jatkoi kiivasta tykistötultaan saareen.Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s.247


title: 4. divisioona (talvisota)

text: 4. maaliskuuta Turkinsaaressa jouduttiin jälleen torjumaan useita neuvostojoukkojen tekemiä hyökkäyksiä. Alueella taistellut JR 11 joutui kiinnittämään enenevässä määrin huomionsa luoteiseen sivustaansa, jossa puna-armeijan joukot olivat valloittaneet mm. Mäntysaaren ja Lammassaaren. Päivän aikana neuvostojoukot hyökkäsivät myös Suonionsaaren eteläosaan ja Ravansaareen, joissa molemmissa ne saivat haltuunsa sillanpääasemat. Vastahyökkäyksistä huolimatta kummassakaan saaressa hyökkääjää ei enää saatu työnnettyä takaisin.


title: 4. divisioona (talvisota)

text: 5. maaliskuuta oli Viipurinlahden taisteluissa sikäli merkittävä päivä, että ensimmäiset neuvostojoukot pääsivät etenemään jääalueen kautta mantereelle asti aivan JR 11:n oikealla sivustalla Niskapohjassa. Kiivaimmat taistelut päivän aikana käytiin kuitenkin Ravansaaressa, jonne puna-armeijan joukot hyökkäsivät kahdestakin suunnasta hyökkäysvaunujen tukemana. Ravansaaren puolustamisesta vastasi suoraan JR 11:n esikunnan alaisuuteen muodostettu Osasto L, johon kuului muun muassa rannikkolohkon joukkoja. Lisäksi saaren miehitykseen lisättiin ammuksensa loppuun kuluttaneen Ravansaaren linnakkeen henkilöstö, joka ryhtyi siis taisteluun jalkaväen tapaan. Neuvostojoukot saavuttivat päivän aikana sillanpääaseman saaresta ja suomalaisjoukot vetäytyivät saaren eteläosasta. JR 12 torjui neuvostojoukkojen hyökkäykset omalla pääpuolustusaseman lohkollaan aina 9. maaliskuuta asti.


title: 4. divisioona (talvisota)

text: 6. maaliskuuta neuvostojoukot pääsivät tunkeutumaan jo suuremmin voimin mantereelle Karjaniemessa aivan divisioonan vastuualueen länsilaidassa, jossa puolustautuvat joukot oli koottu yhtenäisen johdon alle ja nimetty Osasto Varkoksi. Osastoon kuului noin kolmen pataljoonan joukot, jotka olivat kuitenkin jo taisteluissa kuluneita ja väsyneitä.


title: 4. divisioona (talvisota)

text: Neuvostojoukot keskittivät divisioonan puolustusalueeseen kuuluneille saarille koko ajan lisää joukkojaan ja 7. maaliskuuta onnistui puna-armeija murtamaan suomalaisten puolustuslinjan Suonionsaaressa. Suomalaisjoukot vetäytyivät saaren keskiosiin ja alueelle haalituilla voimilla yrittivät suomalaiset vastahyökkäystäkin, joka ei johtanut tulokseen. Karjaniemessä maihinnoussutta vihollista yritettiin karkotta Osasto Varkon vastahyökkäyksellä, mutta hyökkäys ei johtanut tulokseen, tosin neuvostojoukot eivät päivän aikana enää yrittäneetkään edetä.


title: 4. divisioona (talvisota)

text:
Suomalaiset suunnittelivat uutta vastahyökkäystä Suonionsaaressa 8. maaliskuuta aamuksi, mutta neuvostojoukot ehtivätkin jatkamaan hyökkäystään suomalaisasemia vastaan. Päivän taisteluiden seurauksena oli suomalaisten vetäytydyttävä Suonionsaaresta, Esisaaresta ja Ravansaaresta. Divisioonalle määrätystä pääpuolustusasemasta jouduttiin siis luopumaan ja taistelut alkoivat siirtyä saari saarelta kohti mannerta. Tilanteen kehittyessä uhkaavaksi JR 11:n lohkolla alisti Rannikkoryhmän esikunta 4. divisioonalle omasta reservistään JR 68:n, joka ryhmitettiin pääosiltaan JR 11 taakse. Osasto Varkon puolustuslohkolla neuvostojoukot jatkoivat etenemistään päästen päivän aikana jo aivan Viipurin ja Säkkijärven välisen uuden maantien tuntumaan noin kahden kilometrin päässä alkuperäisestä maihinnousupaikastaan.
9. maaliskuuta neuvostojoukot jatkoivat etenemistään JR 11 lohkolla ja jo aamupäivän aikana puna-armeija oli saanut haltuunsa kolme saarta (Kattilansaari, Hapenensaari ja Turkinsaari). Suomalaisjoukot vetäytyivät aluksi Piispansaareen, mutta siitäkin oli luovuttava ennen puolta päivää. Suomalaisjoukot olivat nyt koko lohkon leveydeltä vetäytyneet mantereelle. Osasto Varkon joukot joutuivat vetäytymään päivän aikana aiemmin mainitun maantien pohjoispuolelle jonne hyökkäys saatiinkin pysäytettyä. Neuvostojoukkojen itää kohti suuntautuneet hyökkäykset saatiin torjuttua ja sivustauhka JR 12 vastaan saatiin estettyä.


title: 4. divisioona (talvisota)

text: Neuvostojoukkojen eteneminen divisioonan vastuualueen keskiosassa (JR 11) saatiin pysäytettyä 10. maaliskuuta suomalaisten torjuessa puna-armeijan hyökkäykset rantaviivalle Vaakkurin ja Vahvaniemen alueilla. Neuvostojoukot pystyivät kuitenkin hyödyntämään edellisenä päivänä miehittämiään alueita hyökkäyksessään divisioonan vasenta lohkoa vastaan (JR 12) ja saivat siellä vallattua viimeisiäkin suomalaisjoukkojen hallussa olleita saaria ja jatkaa vielä hyökkäystä mantereellekin muun muassa Koivuniemen alueella. Suomalaisten vastahyökkäykset pysähtyivät heti alkuunsa, mutta toisaalta Marjaniemeen saatiin muodostettua toistaiseksi pitävä puolustuslinja. Osasto Varkon lohkon aivan läntisimmässä osassa tilanne oli muuttua kriittiseksi puna-armeijan joukkojen onnistuessa tunkeutumaan osaston läntisen naapurin asemiin iltapäivällä. Neuvostojoukot pääsivät etenemään jopa kolmen kilometrin matkan ennen kuin avuksi hälytettyjen suomalaisjoukkojen onnistui aloittaa vastahyökkäys, jolla tilanne saatiin vakiinnutettua Nisalahden kylän pohjoisosiin. Samanaikaisesti neuvostojoukkojen onnistui päästä suomalaisasemiin myös idempänä, mutta nopeasti aikaansaadulla vastahyökkäyksellä puna-armeijan joukot saatiin lyötyä takaisin lähtöasemiinsa.


title: 4. divisioona (talvisota)

text: 11. maaliskuuta suomalaiset pystyivät torjumaan lähes kaikki neuvostojoukkojen hyökkäykset divisioonan alueella, mutta Repolan itäpuolella ja Vilajoella puna-armeijan joukot pääsivät murtoon. Murtoalueet saatiin kuitenkin rajattua ja vastahyökkäyksiä varten alueille keskitettiin lisää suomalaisjoukkoja. 12. maaliskuuta toteutetut vastahyökkäykset johtivat haluttuun tulokseen ja Repolan alueella neuvostojoukot saatiin työnnettyä takaisin Viipurinlahden jäälle sekä Vilajoella omat asemat palautettua. Neuvostojoukkojen todettiin pyrkivän osasto Varkon alueella jopa irtautumaan taisteluista pääsivät suomalaisjoukot vastustajaa seuraten jopa paikoin hieman etenemäänkin.


title: 4. divisioona (talvisota)

text: Sodan viimeisenä päivänä neuvostojoukkojen kaikki hyökkäykset torjuttiin 4. divisioonan alueella. Tieto tulevasta rauhasta saavutti joukot aamupäivän kuluessa, mikä omalta osaltaan lienee rauhoittanut puna-armeijankin suurinta hyökkäysintoa.


title: 4. divisioona (talvisota)

text: Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.


title: 4. divisioona (talvisota)

text: 4. divisioona vetäytyi muiden II armeijakunnan joukkojen kanssa uudelle valtakunnanrajalle tehdyn rauhansopimuksen mukaisesti 15. maaliskuuta klo 10 ja 19. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään seitsemän kilometriä vuorokaudessa.


title: 4. divisioona (talvisota)

text: Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin muun muassa maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta vaan lomauttamisesta, jotta miehien nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.


title: 4. divisioona (talvisota)

text: 4. divisioona kärsi talvisodan aikana noin 1 065 kaatuneen, noin 285 kadonneen ja noin 2 755 haavoittuneen tappiot. Kokonaistappioiksi muodostui siten noin 4 105 miestä.


title: Manchesterin lentoasema

text: Manchesterin lentoasema on Ison-Britannian neljänneksi suurin lentoasema ja suurin Lontoon ulkopuolella sijaitseva lentoasema. Se sijaitsee Cheshiren ja Suur-Manchesterin rajalla.


title: Manchesterin lentoasema

text: Lentoasema avattiin vuonna 1938, ja alun perin sen nimi oli "Ringway Airport". Vuosina 1975–1986 lentoaseman nimi oli "Manchesterin kansainvälinen lentoasema".


title: Manchesterin lentoasema

text: Lentoasema on bmin ja British Airwaysin Atlantin välisten lentojen tukikohta.


title: Manchesterin lentoasema

text: Lentoasemassa on kolme terminaalia. Terminaalit 1 ja 3 ovat samassa rakennuksessa, ja ovat yhdistetty käytävällä. Terminaalit 1 ja 2 on yhdistetty kävelysillalla.


title: Swiss Re

text: Swiss Re on jälleenvakuutusyhtiö, jolla on 180 metriä korkea pilvenpiirtäjä 30 St Mary Axe Lontoon Cityssä. Vuonna 1863 perustettu yhtiö toimii nykyään yli 30 maassa.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 5. divisioona oli Suomen armeijan yksikkö talvisodassa. Se perustettiin Turunmaan sotilasläänissä jo ennen YH:n julistamista 10. lokakuuta 1939 alkaen. 5. divisioona liitettiin II armeijakuntaan, joka taisteli Karjalankannaksella.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 5. divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaiseksi, mutta Puolustusvoimien kalustopulasta johtuen määrävahvuuksia ei saatu täytettyä etenkään kaluston osalta.5. divisioonaan kuuluivat mm. seuraavat yksiköt


title: 5. divisioona (talvisota)

text:
5. divisioona sai tehtäväkseen "miehittää Kannaksen lukon" YH:n julistamisen tapahduttua 14. lokakuuta 1939.
Divisioona keskitettiin 35 junalla 14.–17.10. tulevalle toiminta-alueelleen (Kämärä-Leipäsuo), toisin sanoen tulevan sodan ratkaisutaisteluiden alueelle Summan kylän läheisyyteen.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Puna-armeijan Karjalankannaksella toimineiden joukkojen tavoitteena oli talvisodan aikana lyödä Suomen puolustusvoimat taistelualueellaan. Hyökkäyksen painopisteeksi oli määrätty Viipurin ja Leningradin välisen rautatien suunta.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Talvisodan alkaessa Karjalankannaksella hyökkäsi Suomen alueelle Neuvostoliiton 7. armeija, jota komensi sodan alussa 2. luokan armeijankomentaja Vsevolod Fjodorovitš Jakovlev, joka joutui kuitenkin väistymään jo 9. joulukuuta, jolloin armeijan komentajuuden sai 2. luokanarmeijan komentaja Kirill Afanasjevitš Meretskov. 7. armeijaan kuului sodan alkaessa yhteensä yhdeksän divisioonaa ja panssariarmeijakunta. Alueelle oli siis ilmeisesti keskitetty lähes 200 000 miestä, n. 1500 panssaroitua ajoneuvoa sekä n. 900 tykkiä ja kranaatinheitintä.


title: 5. divisioona (talvisota)

text:
Joulukuun 1939 aikana Neuvostoliiton pääsotaneuvosto totesi Puna-armeijan kärsineen merkittäviä tappiota ja epäonnistuneen Suomen valtaamisessa lyhyessä ajassa (kuten ennakkoon oli arveltu). Pääsotaneuvosto arvioi tehdyiltä suunnitelmilta puuttuneen todellisuuspohjan ja totesi suomalaisten puolustuskykyä aliarvioidun merkittävästi. Tästä syystä pääsotaneuvosto päätti perustaa Suomea vastaan uuden, Luoteisen Rintaman, jolle annettiin käytettäväksi merkittävä määrä uusia joukkoja. Helmikuussa 1940 Kannaksella hyökkäsi lisäkeskitysten jälkeen n. 600 000 miestä, 1 200–1 400 panssaroitua ajoneuvoa, joita tuki lähes 4 000 tykkiä ja kranaatinheitintä. Kaikkiaan alueella laskettiin toimivan noin 25 divisioonaa.
Puna-armeijan joukkojen johtoa vaihdettiin Luoteisen rintaman perustamisen yhteydessä. Rintaman komentajaksi nimitettiin 1. luokan armeijakomentaja Semjon Timošenko. Samassa yhteydessä Karjalankannaksella toimivat neuvostojoukot jaettiin kahteen armeijaan joukkojen suuren määrän vuoksi. 7. armeija jatkoi länsi-Kannaksen alueella uuden komentajansa (2. luokan armeijakomentaja) Kirill Meretskovin johtamana ja itä-Kannaksen alueelle perustettiin uusi 7. armeijan Oikea Ryhmä, jonka komentajaksi tuli suomalaissyntyinen armeijakunnankomentaja Vladimir D. Grendahl (aik. Wladimir Gröndahl). Uuteen Ryhmään kuuluivat 49. ja 150. jalkaväkidivisioona. Myöhemmin 26. joulukuuta 1939 Ryhmästä muodostettiin Stavkan (Pääsotaneuvosto) antamalla käskyllä numero 0691 uusi Neuvostoliiton 13. armeija, jonka komennossa oli nyt 2. luokan armeijakomentajan arvoon ylennetty Grendahl. 13. armeija käsitti 4., 49., 150. ja 142. jalkaväkidivisioonan, 116. haupitsirykmentin, 311. kanuunarykmentin, 39. erillisen panssariprikaatin ja 204. panssaripataljoonan.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 5. divisioonan tehtävänä oli sodan alkaessa pysäyttää neuvostojoukkojen hyökkäys pääasemassa (jota myöhemmin ryhdyttiin kutsumaan nimellä Mannerheim-linja) noin 20 kilometriä leveällä alueella Summajoen ja Muolaanjärven välissä. Divisioonan tuli tämän lisäksi valmistautua tukemaan pääaseman ja valtakunnan rajan välisellä alueella viivyttävää Uudenkirkon ryhmää.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Divisioonan kaista oli jaettu kolmeen lohkoon. Painopistesuunnaksi oli määritetty Viipurin-Leningradin välisen tien molemmille puolille ulottuva Summan lohko, jonka puolustamisesta vastasi Jalkaväkirykmentti 15 (josta yksi pataljoona tosin oli ryhmitettynä noin 5 kilometriä pääaseman etupuolelle). Mainitusta lohkosta koilliseen sijaitsi Lampeistenojan lohko, jossa puolustusvastuussa oli Jalkaväkirykmentti 13 (josta rykmentin kolmas pataljoona oli alueella toisen pataljoonan ollessa divisioonan reservinä pääaseman takana ja kolmannen pataljoonan ollessa ryhmittyneenä pääaseman etupuolelle Kaukjärven itäpuolella). Myös rykmentin esikunta oli sijoittuneena pääaseman itäpuolelle. Kattilaojan lohkolla, joka sijaitsi edellisestä lohkosta edelleen koilliseen päättyen jo aiemmin mainittuun Muolaanjärveen, puolustuksesta vastasi divisioonaan kuulunut Jalkaväkirykmentti 14. Kevyt osasto 5 oli ryhmittyneenä pääaseman etupuolelle Perkjärven alueella. Divisioonan oman orgaanisen tykistön (KTR 5:n) lisäksi alueelle oli keskitetty päämajan tykistöyksiköistä Raskaat Patteristot 1–3.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 5. divisioonan alueella oli merkittävä osuus ennen sotaa rakennetuista betonisista ns. kestolaitteista. Betonista rakennetut linnoituslaitteet olivat joko konekivääriasemia tai miehistön majoittamiseen tarkoitettuja laitteita (suuressa osassa molempia). Kestolinnoituslaitteita oli kuitenkin melko vähän (verrattuna esim. ranskalaisten Maginot-linjaan tai saksalaisten Länsivalliin) ja osa niistä oli 1920-luvulla rakennettuina jo täysin vanhentuneita sodankäyntiin.Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s. 23


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Divisioonan vastuualueella pääasemassa oli koko sen noin kahdenkymmenen kilometrin matkalla yhteensä 41 betonista kestolinnoituslaitetta, joten rintamakilometriä kohden oli käytössä keskimäärin vain kaksi betonista linnoituslaitetta. Kestolinnoituslaitteet olivat keskittyneet tärkeimmiksi arvioituihin suuntiin, joten suuri osa rintamavastuualueesta oli täysin vailla kestolaitteita. Linnoittamistilanne oli pääpiirteissään seuraava:


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Talvisodan syttyessä aamulla 30. marraskuuta 1939 divisioona oli ryhmittyneenä pääpuolustusasemaan lukuun ottamatta divisioonan kevyttä osastoa, joka oli pääaseman etupuolella Perkjärven alueella.


title: 5. divisioona (talvisota)

text:
Sodan ensimmäisinä päivinä 5. divisioonan joukot eivät osallistuneet taistelutoimintaan vaan suomalaisten ns. suojajoukot kävivät taisteluita valtakunnan rajan ja pääaseman välisellä alueella. Ensimmäisen suoraan taistelutoimintaan liittyvän käskyn divisioonan joukot saivat 3. joulukuuta, jolloin KevOs 5 ja I/JR 13 (Jalkaväkirykmentti 13:n ensimmäinen pataljoona) sai tehtävän miehittää ns. sulkulinjan Suulajärven ja Muolaanjärven väliselle kannakselle rintamasuunta itään. Käskyn taustalla oli se, että divisioonan edessä ollut viivyttävä Uudenkirkon ryhmä oli vielä noin kymmenen kilometriä lähempänä valtakunnan rajaa kuin vasemmalla puolellaan taisteleva Muolaan ryhmä. Viivytystä johtava II armeijakunnan esikunta pelkäsi näin aiheellisesti ensin mainitun ryhmän joukkojen joutumista saarroksiin.
Muolaan ryhmän joukkojen irtauduttua seuraavan päivän iltana asemistaan avautui neuvostojoukoille hyökkäyslinja myös Suulajärven pohjoispuolitse Uudenkirkon ryhmän sivustaan ja 5. joulukuuta 5. divisioonan alueella olevat joukot joutuivatkin taisteluun puna-armeijan joukkoja vastaan. Pääaseman etupuolella olleet 5. divisioonan joukot oli nimetty Ryhmä Vaalaksi, johon kuulunut I/JR 13 joutui ensimmäisenä taisteluun Suulajärven pohjoispuolella. Neuvostojoukot hyökkäsivät noin kello 9:n aikaan panssareilla vahvistetun komppanian voimin aivan Suulajärven pohjoisrannalla olleen 3./I/JR 13:n joukkojen asemia vastaan. Komppania onnistui pitämään asemansa kello 11:een asti, mutta sitten sen oli aloitettava vetäytyminen puna-armeijan joukkojen päästyä murtautumaan sen asemiin. Aamupäivän aikana Suulajärven pohjoispuolella todettiin toimivan jo kokonainen neuvostorykmentti ja puolustavan pataljoonan toinenkin komppania joutui aloittamaan vetäytymisensä ylivoimaisen vastustajan edestä kohti pohjoista. I/JR 13:n kaikki komppaniat osallistuivat päivän aikana taisteluihin, mutta KevOs 5:n alueella toiminta oli huomattavasti vähäisempää. Neuvostojoukkojen voimakas hyökkäys sivustasta Uudenkirkon ryhmää vastaan johti lopulta päätökseen pääasemaan vetäytymisestä koko ryhmän alueella ja Ryhmä Vaalankin joukot peräytyivät pääaseman läpi puoleen yöhön mennessä. Viivytysvaiheen taistelut olivat divisioonankin osalta ohi ja pääpuolustusaseman pitäminen oli nyt ainoa tehtävä.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Taistelut pääasemasta alkoivat jo seuraavana aamuna 6. joulukuuta, jolloin Taaperniemessä olleet JR 14:n etuvartioasemat joutuivat taisteluun neuvostojoukkojen kanssa. Jo puolenpäivän aikaan suomalaisjoukkojen oli vetäydyttävä kasvavan paineen edestä varsinaisen pääaseman suojiin. Muutoinkin puna-armeijan yksiköt lähestyivät melko nopeasti suomalaisten pääpuolustuslinjaa etenkin Viipurin-Leningradin rautatien ja Muolaanjärven länsirannan suunnissa. Päivän iltaan mennessä neuvostojoukot olivat edenneet Kattilaojan lohkolla suomalaisasemien edustalle. Summan lohkolla puna-armeija oli vasta etenemässä kohti suomalaisten pääasemaa, joiden tykistö tulitti päivän aikana useita kertoja havaitsemiaan etenemässä olevia puna-armeijan yksiköitä aiheuttaen niille jonkin verran tappioita. Lampeistenojan lohkolla ei ollut edes havaintoja neuvostojoukoista.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Divisioonan puolustuslohkolla seurasi nyt noin viikon mittainen tunnusteleva taisteluvaihe, jonka aikana molemmat osapuolet pyrkivät pienillä joukoilla selvittämään toistensa vahvuuksia ja asemien sijaintia. Lisäksi tykistöyksiköt pyrkivät aiheuttamaan tappioita molemmin puolin. 10. joulukuuta mennessä suomalaisjoukot olivat miehittäneet uudelleen (paikallisia kahakoita käyden) etuvartioasemansa. Samanaikaisesti suomalaisjoukoissa tehtiin useita ryhmitys- ja alistussuhteiden muutoksia 1. divisioonan ottaessa rintamavastuu 5. divisioonan puolustuslohkon itäosassa. Samassa yhteydessä osa 5. divisioonan joukoista alistettiin ensin mainitulle divisioonalle. Myös 5. divisioona sai vahvistuksia Kannaksen armeijan esikunnan reservistä.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Myöhemmin saatujen tiedustelutietojen perusteella kävi ilmi, että puna-armeija keskitti tulevaa suurhyökkäystään varten kaksi divisioonaa divisioonan lohkon alueelle. Neuvostojoukot aloittivat, aluksi tiedusteluluonteiset, hyökkäyksensä 12. joulukuuta. Mainittuna päivänä puna-armeijan yksiköt pääsivät Lampeistenojan lohkolla noin pataljoonan suuruisin voimin etenemään jopa pääpuolustuslinjan sisään hyökkäysvaunujensa tukemana. Pääpuolustuslinjassa taistellut III/JR 13 kykeni kuitenkin vastahyökkäyksellään lyömään kolmen hyökkäysvaunun tukemat neuvostojoukot pois pääasemasta.Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 1 s. 56


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Muutaman seuraavan päivän aikana neuvostojoukot hyökkäsivät komppanian-pataljoonan voimin divisioonan asemia vastaan. Puna-armeijan hyökkäykset kohdistuivat koko divisioonan alueeseen. Divisioonan sotapäiväkirjan mukaan neuvostojoukot hyökkäsivät aina uutta lohkoa vastaan ja kun hyökkäys tuli torjutuksi aloitti vastustaja hyökkäyksensä taas uudella lohkolla. Kiivaimmat taistelut käytiin Munasuon lohkolla, jossa neuvostojoukot yrittivät sitkeimmin päästä suomalaisasemiin. Kyseisellä lohkolla maasto oli hyvinkin avointa ja lisäksi puolustajaa haittasi notkelma, joka muodosti noin 300 metrin päähän taisteluhaudasta ns. kuolleen kulman, jonne käsiaseilla ei voinut tulittaa.


title: 5. divisioona (talvisota)

text:
15. joulukuuta JR 15 suoritti illalla vastahyökkäyksen, joka pääsi etenemään pari kilometriä, mutta neuvostojoukkojen kiivaan vastarinnan vuoksi parin komppanian suuruisen hyökkäävän joukon piti vetäytyä takaisin lähtöasemiinsa.
16. joulukuuta puna-armeijan tykistö aloitti aiempaa voimakkaamman tulivalmistelun, joka kohdistui koko divisioonan puolustusalueelle jatkuen aina seuraavaan aamuyöhön. Tulivalmistelu alkoi uudelleen heti seuraavana aamuna (17. joulukuuta) ja neuvostojoukkojen todettiin aloittavan etenemisensä hyökkäysvaunujensa tukemana Munasuon ja Summan alueilla. Summankylän lohkolla hyökkäykset onnistuttiin torjumaan. Summajärven länsipuolella kiivaimmat taistelut käytiin mainitun järven ranta-alueella taistelevan II/JR 15:n alueella. Munasuon lohkolla pääsivät neuvostopanssarit (noin 20 kpl) tunkeutumaan suomalaisasemiin, mutta puna-armeijan jalkaväki seurasi niitä ainoastaan hyvin hitaasti. Suomalaisille jäi aikaa valmistautua vastatoimiinsa ja paikallisten reservien voimin tehty vastahyökkäys karkotti alueelle edenneet neuvostojoukot. Tilanteen huolestuttavuudesta kertoo se, että divisioonan esikunta lähetti merkittäviä vahvistuksia alueelle, joita ei siis kuitenkaan tarvinnut käyttää vastahyökkäykseen. Pelkästään Munasuon lohkolla laskettiin tuhotun 23 tai 24 neuvostopanssaria.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 18. joulukuuta neuvostojoukot uusivat hyökkäysyrityksensä sekä Munasuon että Summankylän lohkoilla. Summankylän lohkolla puna-armeijan hyökkäysyritys kuivui kuitenkin kokoon suomalaistykistön voimakkaan tykistökeskityksen vuoksi. Tykistökeskityksessä tuhoutuu jopa toistakymmentä hyökkäykseen ryhmittymässä ollutta neuvostopanssaria. Suomalaisjoukot saivat keskittyä pääosan päivän ajasta lepoon ja neuvostotykistön tulessa vaurioituneiden asemiensa korjaamiseen. Puna-armeija suoritti päivän aikana lopulta vain heikohkoja hyökkäyksiä, tosin puna-armeijan panssareita tunkeutui suomalaisasemiin tämänkin päivän aikana. Osa asemiin tunkeutuneista hyökkäysvaunuista saatiin tuhottua loppujen vetäytyessä pois.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Puna-armeijan alueelle keskittämien 123. ja 138. divisioonan varsinainen (suomalaisasemien murtamiseen tähtäävä) hyökkäys alkoi 19. joulukuuta. Hyökkäyksen tukena oli suomalaisarvioiden mukaan yhteensä noin 100 panssarivaunua, joista 60:n laskettiin toimineen Munasuon ja 40:n Summankylän lohkolla. Neuvostojoukkojen hyökkäystä suosi nyt kirkastunut sää, joka mahdollisti mm. tähystyspallojen ja ilmavoimien tehokkaan käyttämisen. Summankylän lohkolla neuvostopanssarit pääsivät puolen päivän aikaan suomalaisasemiin ja ne jatkoivat etenemistään liki kahden kilometrin syvyyteen suomalaisalueelle, jossa ne pysähtyivät miinoitteeseen. Puna-armeijan jalkaväki kyettiin kuitenkin pysäyttämään pääpuolustuslinjan eteen ja syvyyteen edenneistä panssareista suomalaisjoukot pystyivät tuhoamaan illan hämärryttyä noin puolet ennen kuin hyökkäysvaunut vetäytyivät takaisin lähtöasemiinsa. Munasuon lohkolla ankarimmat taistelut keskittyivät Lähteen tien varteen. Neuvostojoukkojen onnistui tunkeutua suomalaisasemiin ns. Poppiuksen linnakkeen läheisyydessä. Neuvostopanssarit etenivät suomalaisasemien läpi aina tukilinjalle asti, mutta passiivisesti toiminut puna-armeijan jalkaväki jäi asemiin ensimmäisiin haltuunsa joutuneisiin asemiin aikomattakaan jatkaa hyökkäystään syvyyteen. Suomalaisten onnistui paikallisin reservein työntää neuvostojoukot asemistaan iltaan mennessä. Alueelle ryhdyttiin siirtämään lisää suomalaisjoukkoja ja jopa päämajan reservinä ollut 6. Divisioona sai hälytyksen. Lisäjoukkoja ei divisioonan alueella tarvittukaan sen omien joukkojen pystyessä pitämään pääaseman.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 20. joulukuuta neuvostojoukkojen hyökkäykset alkoivat jo laantua ja Summankylän lohkolla puna-armeija tyytyi tulittamaan suomalaisasemia tykistöllä ja panssarivaunujen aseilla. Munasuon lohkolla neuvostojoukot yrittivät vielä pahoin vaurioituneen Poppiuksen linnakkeen ympäristössä päästä eteenpäin, mutta hyökkäys ei edennyt puna-armeijan jalkaväen etenemishaluttomuudesta johtuen. Suomalaisasemiin edenneet neuvostovaunut vetäytyivät illan koittaessa takaisin.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 21. joulukuuta puna-armeijan joukot kykenivät enää muutamaan heikohkoon hyökkäykseen, jotka suomalaiset onnistuivat torjumaan. Suomalaiset jatkoivat vastahyökkäyksiään ja saivat karkotettua neuvostojoukot viimeisistäkin niiden hallussa olleista pääaseman tukikohdista. Puna-armeijan hyökkäysvoima oli kulunut loppuun ja 5. divisioona oli saanut torjuntavoiton. Torjunta oli onnistunut jopa yllättävän helposti. Divisioonan omaa tai ylempien esikuntien reserviä ei ollut tarvinnut käyttää vaikka niitä oli toistuvasti jouduttu käskemään valmistautumaan vastahyökkäyksiin. Suomalaisasemien etupuolella laskettiin olevan 52 tuhottua neuvostoliittolaista panssarivaunua, joista 10 oli raskaita. Suomalaisasemien sisään oli myös jäänyt tuhottuina suuri joukko tuhottuja puna-armeijan panssareita.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Suomalaiset toteuttivat vielä ennen joulua suuren vastahyökkäyksensä, jonka tavoitteena oli tuhota pääaseman eteen edenneet neuvostojoukot (suomalaisten 1. ja 5. divisioonan lohkoilla) kaksipuolisella saarrostuksella. Hyökkäystä varten alueelle keskitettiin mm. 6. divisioona päämajan reservistä. Mainittu divisioona otti rintamavastuun tilapäisesti 5. divisioonan oikealta sivustalta. Hyökkäyssuunnitelman mukaan 5. divisioonan tehtävänä oli sitoa puna-armeijan joukot puolustuslohkollaan paikallisin hyökkäyksin.Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s. 70


title: 5. divisioona (talvisota)

text:
Suomalaisten vastahyökkäys alkoi 23. joulukuuta kello 6.30. Hyökkäysvalmisteluihin oli ollut käytössä aivan liian vähän aikaa. Ajanpuutteen vuoksi tiedustelulla ei ollut selvää kuvaa neuvostojoukkojen määrästä tai sijainnista, viestiyhteydet olivat jääneet rakentamatta ja hyökkäävä jalkaväki jäi näin ilman tykistön tukea. Lisäksi osa hyökkäävistä joukoista oli jo valmiiksi väsyneitä viime hetkessä tehtyjen keskitysmarssien vuoksi (osalta hyökkäysjoukkoja puuttui myös sotakokemus). Myös neuvostojoukkojen vastarinta osoittautui odotettua kiivaammaksi. Sääolot muuttuivat aamupäivän aikana myös suomalaisille epäedullisiksi sään kirkastuessa ja pakkasen kiristyessä. II armeijakunnan komentaja kenraaliluutnantti Harald Öhquist joutui keskeyttämään hyökkäyksen jo iltapäivällä kello 14.30. Tämän jälkeen suomalaisjoukot vetäytyivät takaisin lähtöasemiinsa. Suomalaisten tappiot vastahyökkäyksessä olivat 361 kaatunutta, 777 haavoittunutta ja 190 kadonnutta.
5. divisioonan tuli vastahyökkäyksen alkaessa sitoa paikallisin hyökkäyksin edessään olleita neuvostojoukkoja ja valmistautua seuraamaan puna-armeijan yksiköitä siitä tapauksessa, että ne olisivat lähteneet vetäytymään alueelta. Divisioonan tehtävänä oli lisäksi suojata oikeanpuoleisen naapurinsa sivusta. JR 15 sai tehtäväkseen hyökätä osalla joukoistaan Summajärven länsipuolitse kohti Summan tietä parin kilometrin päässä etulinjasta. Hyökkäykseen määrätyt joukot toimivat oma-aloitteisesti odottamatta divisioonan esikunnan erillistä käskyä ja aloittivat hyökkäyksensä. Hyökkäysjoukko pääsi lähelle tavoitettaan, mutta joutui palaamaan takaisin neuvostojoukkojen kiivaan vastarinnan vuoksi. Samanaikaisesti saatiin etulinjaan tieto divisioonan esikunnalta, että koko tehtävä on peruutettu. Munasuon lohkolla I/JR 15:n joukot yrittivät aamulla hyökkäystä noin komppanian voimin, mutta puna-armeija torjui hyökkäyksen. 5. divisioonan osuus suuressa vastahyökkäyksessä jäi siis hyvin vähäiseksi.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Suomalaisten vastahyökkäyksen jälkeen tilanne divisioonan lohkolla rauhoittui asemasotaa muistuttavaksi toiminnaksi, johon kuuluivat neuvostotykistön voimakas tuli ja paikalliset, ajoittain kiivaatkin, hyökkäysyritykset. Vakavimmat yritykset puna-armeija teki 27. ja 28. joulukuuta, jolloin panssarivaunujen tukemat noin kahden pataljoonan vahvuiset voimat yrittivät tunkeutua suomalaisasemiin. Neuvostojoukot käyttivät aktiivisesti tähystyspallojaan tykistötulensa johtamisessa ja jopa suomalaisten betoniset linnakkeet alkoivat kärsiä tulessa merkittäviä vaurioita. 25. joulukuuta ylipäällikkö hyväksyi 5. divisioonan vaihtamisen etulinjasta ja sen korvaamisen 6. divisioonalla. Joulukuun loppupäivinä jälkimmäinen divisioona siirtyi pääaseman taakse valmistautuen vaihtamaan 5. divisioonan pois rintamavastuusta.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 5. divisioona oli rintamavastuussa vielä aivan vuoden alkupäivät. Sodan alkamisesta lukien laskettiin divisioonan lohkolla tuhotun yhteensä 111 neuvostoliittolaista panssarivaunua. 3. divisioonaksi uudelleen numeroitu alkuaan 6. divisioona alkoi rintamavastuun ottamisen Munasuon lohkon alueella illalla 2. tammikuuta. Koko vaihto-operaatio voitiin suorittaa lähes häiriöittä mm. samanaikaisesti alkaneen sakean lumipyryn turvin. Etulinjan joukkojen vaihto oli pääosin suoritettu 4. tammikuuta aamuun mennessä, tosin viimeiset vaihdot tapahtuivat vasta noin vuorokautta myöhemmin. Divisioonan komentaja luovutti rintamavastuun 5. tammikuuta kello 18 uuden divisioonan komentajalle (eversti Paavo Paalu).Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s. 110


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Divisioonaan kuuluneet JR 13 ja JR 15 siirtyivät taaempaan asemaan, jossa ne jatkoivat siellä aloitettuja linnoitustöitä. Divisioonan kolmas rykmentti, JR 14, jäi edelleen alistetuksi 1. divisioonalle. Vasta 24. tammikuuta rykmentti irrotettiin etulinjasta ja se pääsi muun divisioonan yhteyteen väliasemaan. Varsinaista taistelutoimintaa ei divisioonalla ollut etulinjasta irrottamisen jälkeen tammikuun aikana.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Puna-armeijan aloittaessa 1. helmikuuta aamulla suurhyökkäyksensä Mannerheim-linjaa vastaan koko sen leveydeltä oli 5. divisioona suoraan päämajan alaisena reservinä noin 15 kilometriä rintamalinjan takana.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Helmikuun alussa kävi ilmi, että puna-armeija oli keskittänyt hyökkäykseen 3. divisioonaa vastaan ilmeisesti jopa kolmen divisioonan ja yhden panssariprikaatin vahvuiset voimat. Jo 5. helmikuuta antoi päämaja luvan käyttää 5. divisioonan yhtä rykmenttiä (JR 15) tarvittaessa vahvistamaan pääaseman puolustusta ensin mainitun divisioonan lohkolla. Tilannetta ei kuitenkaan koettu niin uhkaavaksi, että mainittu rykmentti olisi taistelualueelle siirretty.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Neuvostojoukkojen saatua 11. helmikuuta taisteluissa merkittävän sisäänmurron Mannerheim-linjaan 3. divisioonan alueella (Lähteen lohko) ja paikallisin joukoin tehtyjen vastahyökkäysten epäonnistuttua ryhdyttiin 5. divisioonan joukkoja pikaisesti siirtämään alueelle. Ensimmäisenä liikkeelle lähti JR 13, joka alistettiin 3. divisioonan komentajalle vastahyökkäystä ja pääaseman suomalaisjoukoille palauttamista varten. I/JR 13 miehitti Lähteen lohkon tukilinjan 12. helmikuuta aamuun mennessä vapauttaen sieltä samalla edellisenä päivänä kiireesti linjan miehittäneet kaksi pioneerikomppaniaa. Rykmentin muut osat marssivat Kultakumpuun noin viiden kilometrin päähän rintamalinjasta valmistautuen samalla vastahyökkäykseen. Divisioonan muutkin osat saivat hälytyksen ensin mainitun päivän iltana.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 12. helmikuuta taistelut koko 3. divisioonan lohkolla jatkuvat kiivaina. Suomalaisjoukkojen toimintaa haittasi merkittävästi viestiyhteyksien katkeamisen ohella myös joukkojen ryhmitysten meno lähes kokonaan sekaisin etenkin Lähteen lohkolla. I/JR 13 taisteli erittäin voimakkaan paineen alla Lähteen tien itäpuolella olevalla tukilinjan osalla. II/JR 13 siirtyi myös tukilinjan puolustukseen illalla Summajärven pohjoispuolelle. Ainoa vapaaksijäänyt pataljoona (III/JR 13) ryhmittyi suunniteltua vastahyökkäystä varten pari kilometriä tukilinjan taakse Lähteen tien itäpuolelle.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Saman päivän aikana koko divisioona alistettiin II armeijakunnan esikunnan käyttöön. Aamulla annettiin lupa JR 14:n ja JR 15:n siirtämiseen pääaseman taakse, mutta jo illalla alistettiin koko divisioona käytettäväksi pääaseman palauttamiseen vastahyökkäyksellä takaisin suomalaisjoukoille. Samalla annettiin käsky, että vastahyökkäyksen jälkeen 5. divisioonan oli vapautettava 3. divisioona rintamavastuusta. Vastahyökkäyksen ajaksi 3. divisioona alistettiin 5. divisioonan komentajalle. Illan ja yön aikana JR 14 siirtyi Majakylän maastoon suoraan Summajärven pohjoispuolelle ja JR 15 (-1 pataljoona) siirtyi Suokantaan Summankylän pohjoispuolelle. Vastahyökkäyksen toteuttamista haittasi merkittävästi joukkojen sijoittuminen hajalleen toisistaan ja kahden pataljoona sitoutuminen taisteluun Lähteen lohkon tukilinjalle. Divisioonan komentajan välittömästi hyökkäykseen käytettävissä olevat joukot olivat siis vain JR 14 ja III/JR 13. Iltayöstä JR 15:n pataljoonat saivat käskyn ottaa rintamavastuu Summankylän ja Suokannan lohkoilla ja vapauttaa siellä olleet joukot reserviksi.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 13. helmikuuta kello 1.50 divisioonan komentaja antoi käskynsä vastahyökkäyksen toteuttamisesta. Suunnitelman mukaan JR 14 (- I/JR 14, joka jäi divisioonan reserviksi) hyökkäisi noin 1,5 kilometriä syvän ja 4 kilometriä leveän murtokohdan länsipuolelta kohti Lähteen tietä. JR 13:n tulisi suunnata yksi pataljoonansa kohti etelässä olevaa pääasemaa Lähteen tien itäpuoliselta alueelta hieman myöhemmin alkavassa hyökkäyksessä. Alueelle oli keskitetty myös melko runsaasti suomalaistykistöä, mutta ammuspulan vuoksi niiden osuus alkavassa vastahyökkäyksessä jäi vähäiseksi. Vastahyökkäys alkoi kello 6.30. JR 14:n pataljoonat pääsivät etenemään alkuun lähes ilman vastarintaa ensimmäiseen tavoitteeseensa, mutta sen jälkeen eteneminen muuttui hankalammaksi ja viimein pysähtyi ennen kuin suomalaisjoukot pääsivät jatkamaan vastustajan kannalta kriittisemmille alueille. Vastarinnan tiivistymisen ohella tilanteeseen alkoivat vaikuttaa myös neuvostoliittolaiset panssarivoimat, jotka pääsivät etenemään pataljoonien väliin jääneeseen aukkoon. Lopputuloksena oli se, että suomalaisjoukkojen piti vetäytyä takaisin lähtöasemiinsa noin kello 19 alkaen. Muut hyökkäykseen varatut joukot eivät päässeet liikkeelle, joten vastahyökkäys epäonnistui. Vastahyökkäyksen jälkeen JR 14:n pääosat saivat tehtäväkseen siirtyä Lähteen tienhaaran maastoon ja valmistautua vastahyökkäyksellä etelää kohti työntämään tukilinjasta läpipääseet neuvostojoukot takaisin.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Saman päivän aikana neuvostojoukkojen onnistui murtautua panssarivoimiensa (jopa 50 kpl) avulla Lähteen lohkon tukilinjan läpi ja edetä parin kilometrin matkan noin puolen kilometrin päähän Lähteen tienristeyksestä johon niiden hyökkäys saatiin pysäytettyä. Suomalaisjoukot onnistuivat kuitenkin pitämään murtokohdan sangen kapeana, joten edellytyksiä vastatoimille oli yhä olemassa. Neuvostojoukkojen eteneminen tukilinjalta oli kuitenkin yllättänyt mm. Raskas Patteristo 2:n, joka joutui jättämään tykkinsä neuvostopanssarien edettyä yllättäen jopa niiden väliin. Tukilinjan taisteluun osallistui divisioonan joukoista I/JR 13 ja III/JR 13, jotka joutuivat kuitenkin aloittamaan perääntymisensä seuraavana aamuna tuolloin jo alistettuina 3. prikaatin komentajalle, joka johti puolustusta Munasuon alueella olevien joukkojen osalta. Divisioonan reservinä ollut I/JR 14 sai iltapäivällä käskyn suorittaa vastahyökkäys ja lyödä Lähteen tien suunnassa etenevä vastustaja. Hyökkäys alkoi kello 17.30 ja alkuun se etenikin hyvin, mutta pysähtyi neuvostojoukkojen kiivaaseen vastarintaan jo ennen Lähteen tietä. Pataljoonan komentajan haavoittumisen jälkeen ErP 3:n komentaja sai tehtäväkseen johtaa pataljoonaa. Vastahyökkäys tyrehtyi.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 14. helmikuuta Lähteen tienhaaraan aamuyöllä saapuneet JR 14:n joukot saivat uuden käskyn, jonka mukaan vastahyökkäystehtävä muuttui puolustustehtäväksi ja samalla rykmentille alistettiin alueella olevia muita joukkoja. Lähteen tien itäpuolella taistelleet divisioonan joukot vetäytyivät pari kilometriä taaemmaksi. JR 15 torjui menestyksekkäästi puna-armeijan hyökkäyksiä Summan lohkolla. JR 13:n komentajalle alistetut joukot (mm. II/JR 13, III/JR 8 ja I/JR 14) pyrkivät estämään neuvostojoukkoja laajentamasta murtoaukkoaan kohti länttä eli Summankylän lohkon sivustaa.Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 ss. 146-147


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Samana päivänä II armeijakunnan esikunnassa pidetyssä neuvottelussa, johon osallistui myös paikalle saapuneet ylipäällikkö ja päämajoitusmestari, todettiin ettei edellytyksiä pääaseman palauttamiseksi suomalaisjoukkojen hallintaan enää ollut. Suomalaisilla ei ollut enää tarvittavia reservejä ja kyseisen neuvottelun lopputuloksena tehtiin päätös Mannerheim-linjasta luopumisesta. Lisäksi tehtiin päätöksiä jatkotoimenpiteistä.


title: 5. divisioona (talvisota)

text:
15. helmikuuta kello 14.30 neuvostojoukot saivat aikaan sisäänmurron Lähteen tienhaaran alueella puolustautuvien suomalaisjoukkojen asemaan ja tästä seurasi nopeasti kaikkien muidenkin suomalaisjoukkojen saamat käskyt pääasemasta luopumisesta ja viivytystaisteluun siirtymisestä. Ylipäällikkö antoi samanaikaisesti käskyn koko II armeijakunnan vetäytymisestä väliasemaan. Vetäytyvät joukot aloittivat taistelunsa saman päivän aikana viivytyslinjaksi määritellyllä Majakylä-Kultakumpu-Kilteenlampi-linjalla.
16. helmikuuta aamuyöllä 5. divisioonan esikunta antoi oman käskynsä (edellisenä yönä saamansa käskyn mukaan) vetäytymisestä väliasemaan. Tässä vaiheessa divisioonan omien joukkojen ja sille alistettujen joukkojen organisoimiseksi turvauduttiin erilaisiin tilapäiskokoonpanoihin, joilla kaikilla oli omat tehtävänsä:
Alueelle oli saapunut myös JR 62, josta III/JR 62 oli jo rintamavastuussa. Divisioonan rykmenteistä JR 14 irrotettiin rintamasta ja siirrettiin reserviksi.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Divisioonan antamassa käskyssä suomalaisjoukkojen tuli pitää senhetkiset asemansa ainakin 16. päivän iltaan asti, mutta jo aamupäivästä neuvostojoukot saivat aikaan sisäänmurron III/JR 62:n asemiin. Tilanne eteni melko nopeasti siihen, että koko JR 62 joutui vetäytymään pahasti sekaisin menneenä kohti väliasemaa, joten muutkin divisioonan joukot joutuivat aloittamaan vetäytymisensä suunniteltua aiemmin ilman vastustajan suurempaa painostusta niiden lohkoilla. Vetäytyminen onnistui ilman suurempaa taistelutoimintaa.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 17. helmikuuta neuvostojoukot hyökkäsivät divisioonan alueella vain sen vasemmalla reunalla pakottaen JR 62:n lohkolla puolustautuneen III/JR 61:n vetäytymään hieman taaksepäin linnoitettuun Mustalammen linjaan. Divisioonan muilla lohkoilla oli hiljaisempi päivä puna-armeijan joukkojen vasta edetessä kohti väliasemaa. Kiivaampaa taistelua käytiin divisioonan vasemman naapurin (1. divisioonalle uudelleen alistetun 3. prikaatin) alueella. Osasto Karhun alueella saatiin ensimmäiset kosketukset neuvostojoukkoihin illalla Näykkijärven länsipuolisella alueella.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 18. helmikuuta divisioonalle alistettu III/JR 51 torjui Mustalammen linjalla kolme voimakasta neuvostojoukkojen hyökkäystä. Puna-armeijan hyökkäystä tukeneet panssarivaunut onnistuivat murtautumaan suomalaisasemiin, mutta ne saatiin ennen iltaa karkotettua asemista. Divisioonan JR 13 joutui päivän aikana myös taisteluihin, mutta kyseessä olivat pienehköt vastustajan osastot, jotka saatiin karkotettua suomalaisasemien edestä.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 19. helmikuuta neuvostopanssarien onnistui puolen päivän aikaan murtautua III/JR 61:n asemien läpi. Hyökkäykseen osallistui kaikkiaan kolmisenkymmentä puna-armeijan panssarivaunua, joista osa pääsi asemien läpi edeten useiden kilometrien päähän suomalaisasemien taakse. Neuvostopanssarit onnistuivat yllättämään myös I/KTR 5:n patterin, jonka kalusto menetettiin. Puna-armeijan jalkaväki ei kyennyt seuraamaan panssareita vaan ne saatiin pysäytettyä suomalaisasemien eteen. Paikalliset reservit hälytettiin jo vastahyökkäystä varten, mutta niitä ei sitten tarvittukaan torjunnan onnistuttua etulinjassa. Illan kuluessa suomalaisasemien selustaan tunkeutui lisää neuvostopanssareita, joita laskettiin siellä olevan liki 40 kappaletta. Seuraavan yön aikana mainitut panssarit aiheuttivat merkittävää sekasortoa III/JR 61:n selustassa, koska panssareita ei saatu tuhottua vaan ne ajelivat selustassa lähes mielensä mukaan.Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 ss. 179-180


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Neuvostojoukot kohdistivat voimakkaan hyökkäyksen edellä mainittuna päivänä myös Näykkijärven itäpuolella puolustuksessa olevaa ErP 24:ä, jolla ei ollut vielä lainkaan sotakokemusta. Puolilta päivin aloitettu hyökkäys johti jo parin tunnin kuluttua läpimurtoon pataljoonan joukkojen jouduttua pakokauhuun ja aloitettua vetäytymisensä asemista ilman käskyä. Alueelle hälytettiin divisioonan reservistä III/JR 13, joka iltaan mennessä sai pysäytettyä neuvostojoukot niiden edettyä noin kilometrin suomalaisasemien sisään. Tehtäväksi annettu väliaseman palauttamiseen tähtäävä hyökkäys kuitenkin epäonnistui neuvostojoukkojen kiivaan vastarinnan vuoksi. Vastahyökkäys yritettiin uusia seuraavana yönä, mutta mm. tykistön ammuspulasta johtuen tulivalmistelun jäätyä mitättömäksi ei uusikaan hyökkäys johtanut käskettyyn tavoitteeseen.


title: 5. divisioona (talvisota)

text:
20. helmikuuta voimakkain paine divisioonan lohkolla kohdistui Näykkijärven koillispuolella taistelevaa JR 13:a vastaan. Jo aamuyöllä alueelle ryhdyttiin keskittämään lisää suomalaisvoimia ja I/JR 14 aloitti siirtymisensä rintamavastuuseen Selänmäen alueelle aivan alueen halkaisevan rautatielinjan tuntumaan. Mainittu pataljoona yritti jo aamulla vastahyökkäyksellään palauttaa väliaseman suomalaisjoukkojen haltuun siinä kuitenkaan onnistumatta. Samanaikaisesti myös II/JR 14 sai käskyn siirtyä Näykkijärven ja Mustalammen väliselle rintamakaistalle. Kello 14.30 suorittivat neuvostojoukot voimakkaan hyökkäyksen III/JR 13:n asemaan mm. 15 ps-vaunun voimin ja pataljoona joutui vetäytymään alueelta rautatien koillispuolelle. Iltapäivän kuluessa suomalaisjoukot vetäytyivät taistellen kohti pohjoista ja alueelle saapunut II/JR 14 yritti vielä vastahyökkäystä illansuussa. Hyökkäys pysähtyi kuitenkin puna-armeijan kiivaaseen tuleen. Iltapäivällä suomalaisjoukot laativat vielä suunnitelman väliaseman palauttamisesta, jota tehtävää varten divisioonan esikunnalle alistettiin 23. divisioonaan kuulunut JR 68. Samalla käskyllä JR 13 ja JR 14 alistettiin kokonaan everstiluutnantti Vaalan komentoon. Osasto Karhun alueella neuvostojoukot aloittivat hyökkäilynsä kohti suomalaisten etuvartioasemia, joista suomalaisten oli vedettävä joukkonsa pois seuraavan päivän aikana.
Koko helmikuu 1940 oli tähän asti taisteltu hyvin kylmässä (–20...–30 astetta pakkasta) ja kirkkaassa säässä. Kirkas sää oli mahdollistanut neuvostoliiton ilmavoimien aktiivisen toiminnan ja hankaloittanut mm. suomalaisten joukkojen siirtoja merkittävästi. 21. helmikuuta aamupäivällä pakkanen laski n. –10:een asteeseen ja samalla alkoi lumimyrsky, joka esti puna-armeijan ilmavoimien toiminnan parin seuraavan päivän aikana. Lumikerros Kannaksella oli kuun lopulla lähes metri, joka omalta osaltaan hankaloitti molempien osapuolten toimintaa.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 21. helmikuuta JR 68:lle annettu hyökkäyskäsky peruutettiin, koska hieman ennen puoltayötä 1. divisioonan joukkojen aloittama hyökkäys oli jo lyöty takaisin ja edellytykset osallistua hyökkäykseen olivat näin jo menneet. Rykmentti sai tehtäväkseen ryhmittyä puolustukseen muutaman kilometrin rintamalinjasta taaksepäin. Päivän aikana divisioonalle alistettu JR 62 menetti asemansa ja joutui pahasti sekaisin sekä aloitti vetäytymisen kohti pohjoista. Puna-armeijan panssarien (30–40 kpl) hallitessa aluetta osa joukoista joutui tilapäisesti jopa saarroksiin sekä esim. tykistö menetti osan kalustostaan. Rykmentin joukot saatiin kuitenkin pääosin koottua seuraavaan puolustusasemaan parin kilometrin päähän menetetystä Mustalammen linjasta. Divisioonan omat JR 13 ja 14 torjuivat alueellaan neuvostojoukkojen hyökkäykset päivän aikana. Osasto Vaalalle alistettiin vielä yksi pataljoona (III/JR 68), joka saapui alueelle iltayöhön mennessä ja yrittipä se vielä vastahyökkäystäkin, mutta liikkeelle lähtenyt komppania lyötiin heti takaisin.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 22. helmikuuta divisioonan vasen naapuri (1. divisioona) suoritti saamiensa vahvistuksien ja omien voimiensa turvin vastahyökkäyksen alueelle edenneiden puna-armeijan yksiköiden selustaan (mainittu divisioona oli pystynyt pitämään asemansa ja pystyi sieltä käsin painostamaan neuvostojoukkoja suoraan sivustasta). Hyökkäys saavutti nopeasti menestystä ja puna-armeijan oli keskitettävä voimansa tuon sivustauhan torjumiseen, josta johtuen divisioonan alueella oli huomattavasti hiljaisempaa. JR 13 ja 14 ryhmittyivät päivän aikana uudelleen omalla lohkollaan. Mainittujen rykmenttien muodostaman Osasto Vaalan alueella neuvostojoukot saivat päivän aikana vähäisiä aluevoittoja. Iltapäivällä klo 15.30 otti 23. divisioonan komentaja eversti Gunnar Heinrichs rintamavastuun Näykkijärven ja Perojoen välisellä alueella, samalla hänelle alistettiin sekä JR 13 että JR 14. Hänen omasta divisioonastaan sen sijaan JR 67 alistettiin välittömästi 5. divisioonan komentajalle. Osasto Karhun ja Osasto Kumlinin alueilla neuvostojoukot hyökkäilivät aina kuun loppuun saakka, mutta molempien osastojen onnistui pitää asemansa aina 27.–28. helmikuuta aloitettuun väliasemasta vetäytymiseen asti. Osastoista jälkimmäinen nimettiin komentajavaihdoksen vuoksi taistelujakson aikana Osasto Janssoniksi.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 23. helmikuuta JR 13 torjui vihollisen hyökkäyksiä 23. divisioonalle alistettuna Näykkijärven ja Pellonpään välillä noin 2,5 kilometrin levyisellä rintamalohkollaan. Rykmentin alueella suoritettiin rintamalinjan oikaisu I/JR 13:n vetäytyessä hieman taaksepäin. Niin ikään 23. divisioonalle alistettu JR 14:n alueella päivä oli sangen rauhallinen. Myös koko seuraava päivä oli 23. divisioonalle alistettujen rykmenttien lohkolla rauhallinen.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 25. helmikuuta neuvostojoukot aloittivat voimakkaan hyökkäyksen Näykkijärven rantakaistaa puolustaneen JR 14 joukkoja vastaan. Aamusta alkaen puna-armeija tulitti suomalaisasemia mm. ilmavoimillaan ja puolenpäivän aikaan alkoi raskaiden hyökkäysvaunujen tukema hyökkäys aluksi I/JR 14 asemia ja myöhemmin myös II/JR 14 asemia vastaan. Pataljoonista ensiksi mainittu joutui melko pian aloittamaan vetäytymisen ylivoimaisen painostuksen edessä. Lopulta pataljoona vetäytyi alueelle saapuneen I/JR 67:n miehittämän aseman läpi, jonka jälkeen pataljoona vedettiin koottavaksi ja lepoon muutamia kilometrejä rintamalinjan taakse. Naapuripataljoonan vetäydyttyä joutui II/JR 14 taivuttamaan omaa rintamalinjaansa taaksepäin oikealla sivustallaan. JR 13:n alueella ei päivän aikana ollut merkittäviä taisteluita.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 26. helmikuuta aamupäivällä suomalaisjoukot yrittivät vastahyökkäyksellään (johon osallistui suomalaisten puolelta ensi kertaa hyökkäysvaunuja) saada Honkaniemen aluetta takaisin. Hyökkäys ei kuitenkaan onnistunut ja neuvostojoukot aloittivat siitä välittämättä oman hyökkäyksensä. 23. divisioonalle alistetun Osasto Vaalan (JR 13 ja 14) puolustus murtui ja kello 14 aikaan JR 13 joutui aloittamaan vetäytymisensä taaempaan asemaan. Myös JR 14 joutui aloittamaan oman vetäytymisensä naapurinsa vetäytyessä. Seuraava päivä oli selvästi rauhallisempi uudessa asemassa ja puna-armeijaan oli osasto Vaalalla vain partiokosketus. Muiden lohkojen tapahtumien vuoksi 27. helmikuuta myöhään iltapäivästä saapui käsky aloittaa vetäytyminen kohti taka-asemaa. Suomalaisjoukkojen vetäytyminen alkoi seuraavan yön kuluessa.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 28. helmikuuta 5. divisioona aloitti vetäytymisensä väliasemasta edellisenä päivänä annetun käskyn mukaisesti. Divisioonan joukot jaettiin kolmeen erilliseen ryhmään, jotka tehtävineen alla :


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Vetäytymisvalmistelut ja ryhmitysmuutokset saatiin tehtyä ilman vastustajan häirintää ja itse asemista irtaantuminenkin onnistui ongelmitta. Neuvostojoukot aloittivat oman etenemisensä divisioonan lohkolla hitaanlaisesti.Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s. 216


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 29. helmikuuta puna-armeijan yksiköt etenivät divisioonan lohkolla edelleen hitaasti, mutta voimakkaampi hyökkäys kohdistui divisioonan oikeaa naapuria vastaan (23. divisioona), joka joutui jättämään asemansa hyvinkin nopeasti aiheuttaen divisioonan joukkoihin kohdistuvan sivustauhan. Divisioonan esikunnan oli reagoitava saarrostusuhkaan ja se antoikin JR 14:lle vetäytymiskäskyn seuraavana päivänä.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 1. maaliskuuta divisioonan joukoista varsinaisissa viivytystaisteluissa oli mukana vain JR 14 muiden yksiköiden ollessa jo taka-asemassa tai matkalla sinne. Naapuridivisioonan puolustuksen murruttua oli JR 14 vetäydyttävä kolmanteen (ja viimeiseen) viivytyslinjaan Karjalan esikaupungin ja Heinälammen väliselle alueelle. Taistelut olivat siis siirtymässä jo Viipurin kaupungin alueelle. Muu divisioona oli ryhmittymässä taka-asemaan siten, että Kärstilänjärven-Karjalan esikaupungin välisen puolustuslohkon eteläosa jäi Osasto Karhun (JR 15 ja 1 pataljoona JR 67:stä) vastuualueeksi ja pohjoisosa JR 67:n loppujen joukkojen vastuulle (joista kolmaskin pataljoona oli palautettu rykmenttinsä yhteyteen).


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 2. maaliskuuta aamuyöstä alkoi taistelu viimeisestä viivytyslinjasta ennen taka-asemaa. II/JR 14 joutui tuolloin yllättäen taisteluun sivustaansa kiertänyttä neuvosto-osastoa vastaan. Hyökkääjä oli päässyt kiertämään rintamaan jääneestä aukosta ja sai nopeasti haltuunsa osan pataljoonan asemista. Suomalaiskomentaja keskitti alueelle nopeasti III/JR 14, joka sai vastahyökkäystehtävän. Samanaikaisesti puna-armeijan todettiin päässeen etenemään myös rykmentin vasemmalla sivustalla uhkaavasti, joten hyökkäyskäsky peruttiin ja suomalaisjoukot saivat luvan vetäytyä taka-aseman läpi. JR 14 toteutti vetäytymisensä Tammisuon kautta Kostialaan, jossa rykmentti koottiin uudelleen ja se jäi paikalleen divisioonan reserviksi jo aiemmin annetun käskyn mukaisesti. Puna-armeijan joukot saivat ensimmäiset kosketukset suomalaisten taka-aseman etuvartioasemissa oleviin joukkoihin päivän kuluessa. Divisioonan komentaja oli selkeyttänyt etulinjan joukkojen taistelujaotusta siten, että JR 15 vastasi alueen oikean lohkon ja JR 67 vasemman lohkon puolustamisesta. Lohkojen välirajana oli Tammisuo.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 3. maaliskuuta neuvostojoukot aloittivat etenemisensä kohti varsinaista taka-asemaa ja iltaan mennessä oli aseman etupuolelle sijoittuneiden taisteluetuvartioiden vetäydyttävä varsinaiseen asemaan. Puna-armeijan hyökkäysten voima kasvoi koko ajan ja jo muutaman päivän kuluttua voitiin puhua läpimurtoon tähdänneistä sotatoimista.Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s. 224


title: 5. divisioona (talvisota)

text:
Seuraavina päivinä neuvostojoukot suorittivat lukuisia tiedusteluluonteisia hyökkäyksiä suomalaisasemaa vastaan. Puna-armeijan erityinen mielenkiinto kohdistui suomalaisasemaan kuuluneisiin eteentyönnettyihin tukikohtiin. Kiivaimmat taistelut keskittyivät JR 15:n lohkolla sen toisen pataljoonan puolustusalueelle, jossa mm. Maaskolan kunnalliskodin alueella ollut tukikohta joutui torjumaan useita ankaria hyökkäyksiä. JR 67:n lohkolla taas ankarimpia taisteluita käytiin Mustamäen lounaispuolisista tukikohdista, joita mainitun rykmentin toinen pataljoona puolusti. Alueella jouduttiin tekemään useita vastahyökkäyksiä tukikohtien pitämiseksi suomalaisjoukkojen hallussa. Alueelle hälytettiin myös lisäjoukkoja.
Viipurinlahden koko suomalaispuolustusta uhkaavien tapahtumien johdosta divisioonan joukkoja ryhdyttiin alistamaan siellä taisteleville yksiköille siten, että mm. 6. maaliskuuta siirtyi divisioonan alueelta III/KTR 5 ja III/JR 14 sekä kahta päivää myöhemmin loppuosa JR 14:stä. Divisioonan reserviksi jäi nyt ErP 3 ja III/JR 67.Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s. 225


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 7. maaliskuuta iltapäivällä menetettiin jo aiemmin mainittu tukikohta Maaskolassa vaikka sitä seuraavan yön aikana yritettiinkin vastahyökkäyksellä saada takaisin. 8. maaliskuuta menetettiin JR 15:n vasemmalla sivustalla tilapäisesti yksi tukikohta, joka kuitenkin saatiin vallattua takaisin vastahyökkäyksellä. Divisioonan tykistö pystyi tässä taisteluvaiheessa tukemaan etulinjan taisteluita sangen tehokkaasti ajoittaisesta ammuspulastaan huolimatta. Divisioonan lohkon aivan vasemmanpuoleisessa osassa jouduttiin tukemaan myös naapuridivisioonan taisteluita siten, että 8.-11. maaliskuuta III/JR 67 taisteli Mustamäen tukikohdissa 23. divisioonan joukkojen jouduttua sieltä vetäytymään.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Aivan sodan viimeisinä päivinä divisioona pystyi pääosin pitämään asemansa, mutta naapuridivisioonien joutuessa hiljalleen vetäytymään joutui divisioonan esikunta myös valmistautumaan uuteen, taaempaan asemaan vetäytymistä, jota ei sitten ennen rauhantuloa tarvinnutkaan suorittaa. Aivan sodan lopun kiivaimmat taistelut käytiin divisioonan etulinjan rykmenttien saumassa Tammisuon alueella. Neuvostojoukot aloittivat aamulla 11. maaliskuuta voimakkaan hyökkäyksen panssarivaunujensa tukemana. Taistelu johti etumaisten tukikohtien menettämiseen, mutta murto saatiin rajattua siten, että muutama taka-asemankin tukikohta oli sodan lopussa puna-armeijan hallussa, mutta varsinainen läpimurto jäi puna-armeijalta tekemättä. Lähdetietojen mukaan hyökkäyksen alkuvaiheessa menetettiin mm. tukikohta, jonka miehitys koostui 14 miehestä sekä kk-ryhmästä ja jota vastaan hyökkäsi 500–700 miestä useiden hyökkäysvaunujen tukemana. Hyökkäysvaunut pääsivät useissa kohdissa etenemään suomalaisjoukkojen selustaankin. Taistelu jatkui kiivaana myös seuraavan päivän, mutta viimeinen sotapäivä 13. maaliskuuta oli jo rauhallisempi.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: 5. divisioona vetäytyi muiden II armeijakunnan joukkojen mukana tehdyn rauhansopimuksen mukaisesti uudelle valtakunnanrajalle 15. maaliskuuta klo 10 ja 19. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.


title: 5. divisioona (talvisota)

text: Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu välittömästi vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin mm. maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta, vaan lomauttamisesta, jotta miehien nopea uudelleen palvelukseenkutsuminen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.5. divisioona kärsi talvisodan aikana noin 980 kaatuneen, noin 330 kadonneen ja noin 2 760 haavoittuneen tappiot. Kokonaistappiot olivat siis noin 4 070 miestä.


title: Vendit

text: Vendit on vanha germaanisperäinen nimitys läntisille slaaviheimoille, jotka levittäytyivät itäisen Saksan alueelle (Elbe- ja Oder-jokien väliselle alueelle) 600-luvulla. Vendien lukuisat heimoruhtinaskunnat alistettiin 1100-luvulla saksalaisten valtaan. Vuodesta 1110 lähtien vendien oli maksettava sakseille veroa ja vuonna 1111 heidän päälliköidensä oli autettava saksalaisia lääninherroja näiden hyökkäyksissä Rügenin saarella asuvia slaavilaisia merirosvoja vastaan. Tämän seurauksena vendiväestö vähitellen saksalaistui. Myös Tanskan historiaan kuuluvat 1100-luvulla tehdyt ristiretket merirosvoutta harjoittaneita, Itämeren lounaisrannikolla asuneita pakanallisia vendiheimoja vastaan.


title: Vendit

text: "Vendit"-nimityksen keksivät mahdollisesti Länsi-Euroopan varhaiskeskiaikaiset oppineet, jotka ilmeisesti samaistivat slaavit Tacituksen noin vuonna 100 jaa. mainitsemaan veneettien kansaan. Slaavilaisten maiden historiankirjoitus kutsuu vendejä yleensä polabeiksi.


title: Vendit

text: Muinaisten vendien muistona elää vielä pieni sorbivähemmistö Saksan itärajan tuntumassa. Ennen saksalaisvalloitusten alkua vendiläistä väestöä eli alueella, joka vastasi melko tarkkaan myöhemmän DDR:n valtioaluetta. Vuonna 810 slaavilaisalueen länsirajaksi muodostui "Limes Saxonicus" Lyypekin länsipuolella.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 11. divisioona perustettiin Kymenlaakson sotilasläänin alueella YH:n julistamisen jälkeen 14. lokakuuta 1939.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 11. divisioona numeroitiin talvisodan aikana vihollisen tiedustelun ja sodanjohdon häämäämiseksi 1.1.1940 alkaen 2. divisioonaksi, jolloin mm. rykmenttien numerotkin muuttuivat.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 11. divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaiseksi, mutta puolustusvoimien kalustopulasta johtuen niitä ei varsinkaan kaluston osalta saavutettu.


title: 11. divisioona (talvisota)

text:
Divisioonaan kuuluivat mm. seuraavat yksiköt. Divisioona numeroitiin uudelleen puna-armeijan tiedustelun hämäämiseksi tammikuun 1940 alussa (uudet numerot suluissa).
11. divisioona keskitettiin Heinjoen-Äyräpään-Kaukilan alueella yhteensä 34 junalla 16.–20. lokakuuta 1939 välisenä aikana. 11. divisioona liitettiin II armeijakuntaan.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Puna-armeijan Karjalankannaksella toimineiden joukkojen tavoitteena oli talvisodan aikana lyödä Suomen puolustusvoimat taistelualueellaan. Hyökkäyksen painopisteeksi oli määrätty Viipurin ja Leningradin välisen rautatien suunta.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Talvisodan alkaessa Karjalankannaksella hyökkäsi Suomen alueelle Neuvostoliiton 7. armeija, jota komensi 2. luokan armeijakomentaja V. Jakovlev. 7. armeijaan kuului sodan alkaessa yhteensä yhdeksän divisioonaa ja panssariarmeijakunta. Alueelle oli siis ilmeisesti keskitetty lähes 200 000 miestä, noin 1 500 panssaroitua ajoneuvoa sekä noin 900 tykkiä ja kranaatinheitintä.


title: 11. divisioona (talvisota)

text:
Joulukuun 1939 aikana Neuvostoliiton pääsotaneuvosto totesi puna-armeijan kärsineen merkittäviä tappiota ja epäonnistuneen Suomen valtaamisessa lyhyessä ajassa (kuten ennakkoon oli arveltu). Pääsotaneuvosto arvioi tehdyiltä suunnitelmilta puuttuneen todellisuuspohjan ja totesi suomalaisten puolustuskykyä aliarvioidun merkittävästi. Tästä syystä pääsotaneuvosto päätti perustaa Suomea vastaan uuden, Luoteisen Rintaman, jolle annettiin käytettäväksi merkittävä määrä uusia joukkoja. Helmikuussa 1940 Kannaksella hyökkäsi lisäkeskitysten jälkeen noin 600 000 miestä, 1 200–1 400 panssaroitua ajoneuvoa, joita tuki lähes 4 000 tykkiä ja kranaatinheitintä. Kaikkiaan alueella laskettiin toimivan noin 25 divisioonaa.
Puna-armeijan joukkojen johtoa vaihdettiin Luoteisen rintaman perustamisen yhteydessä. Rintaman komentajaksi nimitettiin 1. luokan armeijakomentaja Semjon Timošenko. Samassa yhteydessä Karjalankannaksella toimivat neuvostojoukot jaettiin kahteen armeijaan joukkojen suuren määrän vuoksi. 7. armeija jatkoi länsi-Kannaksen alueella uuden komentajansa (2. luokan armeijakomentaja) Kirill Meretskovin johtamana ja itä-Kannaksen alueelle perustettiin uusi 7. armeijan Oikea Ryhmä, jonka komantajaksi tuli suomalaissyntyinen armeijakunnankomentaja Vladimir D. Grendahl (aik. Wladimir Gröndahl). Uuteen Ryhmään kuuluivat 49. ja 150. jalkaväkidivisioona. Myöhemmin 26. joulukuuta 1939 Ryhmästä muodostettiin Stavkan (Pääsotaneuvosto) antamalla käskyllä numero 0691 uusi Neuvostoliiton 13. armeija jonka komennossa oli nyt 2. luokan armeijakomentajan arvoon ylennetty Grendahl. 13. armeija käsitti 4., 49., 150. ja 142. jalkaväkidivisioonan, 116. haupitsirykmentin, 311. kanuunarykmentin, 39. erillisen panssariprikaatin ja 204. panssaripataljoonan.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 11. divisioona oli ottanut rintamavastuun vasta 27. marraskuuta vaihtaen samalla rintamasta pois 1. divisioonan. Samassa yhteydessä päämajan käskyllä siirrettiin pääaseman sijaintia 15–20 kilometriä lähemmäksi valtakuntien rajaa. Divisioonan tehtävä oli pysäyttää neuvostojoukkojen hyökkäys pääasemassa, jota ryhdyttiin myöhemmin kutsumaan nimellä Mannerheim-linja. Divisioonan vastuualue oli noin 30 kilometriä leveä alkaen Muolaanjärvestä ja päättyen Vuokseen. Vastuualueella oli neljä suurempaa järveä (jo mainittu Muolaanjärvi, Yskjärvi, Kirkkojärvi ja Punnusjärvi) joiden välisille kannaksille divisioona ryhmittyi. Lisäksi divisioonan tehtävänä oli tukea sille alistettujen Muolaan ja Lipolan ryhmää niiden viivytystaistelussa valtakunnan rajan ja pääaseman välisellä alueella. Puolustuksen painopistesuunnaksi oli käsketty Pasurin alue Vuoksen läheisyydessä.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Divisioonan vastuualue oli jaettu kolmeen lohkoon, joista Muolaanjärven ja Kirkkojärven välistä Kyyrölän lohkoa puolusti Jalkaväkirykmentti 31. Toista, Kirkkojärven ja Punnusjärven välistä, Punnuksen lohkoa puolusti Jalkaväkirykmentti 32. Painopistesuunnaksi määritellyn, pohjoisimman Pasurin lohkon puolustamisesta vastasi Jalkaväkirykmentti 33. Divisioonan ainoaksi reserviksi oli varattu Kevyt osasto 11, joka oli sijoitettuna reilun 5 kilometrin päähän käsketystä etulinjasta. Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s.23


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Divisioonalle alistettujen Muolaan ja Lipolan ryhmien joukot olivat asemissaan valtakunnan rajan ja pääaseman välisellä alueella. Lipolan ryhmään kuuluvat JP 2 ja ErP 5 olivat ryhmittyneenä Lipolan alueella ja Valkjärven alueelle oli ryhmittyneenä ErP 2. Muolaan ryhmän JP 3 oli Lintulan-Jäppilän alueella, ErP 4 Kekrolassa ja ErP 1 hieman taempana Suulajärven alueella.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 11. divisioonan lohko oli heikoimmin linnoitettu kaikista pääasemassa olleista yhtymistä. Syynä tähän oli se, että pääaseman sijaintia oli muutettu lähemmäs valtakunnan rajaa hieman ennen sodan alkamista ja alkuperäiseen pääasemaan rakennetut betoniset kestolaitteet (54 kappaletta) jäivät siis nyt määritellyn pääaseman selustaan. Linnoittamistilanne oli lohkoittain osapuilleen seuraava:


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Pääaseman etupuolella oli valmiina jo tärkeimmät viivytyslinjat divisioonan vastuualueella. Pääasema oli vielä täysin vailla syvyyttä, koska tukilinja oli vasta tiedusteltuna.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Sodan syttyessä 30. marraskuuta 1939 aamulla 11. divisioonan orgaaniset joukot eivät joutuneet heti osallistumaan taistelutoimintaan, mutta divisioonan esikunta joutui "rintamavastuuseen" välittömästi sotatoimien alettua, koska sille oli alistettuna viivytystaisteluista vastaavat Muolaan- ja Lipolan ryhmä. 11. divisioonan esikunta oli ainoa yhtymän esikunta talvisodan alussa Karjalankannaksella, joka joutui ottamaan vastuun valtakunnan puolustamisesta heti sodan alettua. Kaksi muuta ns. suojajoukkotaisteluihin määrättyä ryhmää olivat suoraan alueen puolustamisesta vastaavan armeijakunnan esikunnan alaisuudessa.


title: 11. divisioona (talvisota)

text:
Sotatoimet Karjalankannaksella alkoivat 30. marraskuuta aamulla kello 6.50 neuvostojoukkojen voimakkaalla tykistötulella valtakunnan rajan yli. Tykistötulen kohteena olivat ns. suojajoukkojen komento-, majoitus- sekä huoltopaikat. Tykistötuli ei kuitenkaan aiheuttanut juurikaan tappioita, koska suomalaisjoukot olivat ennättäneet jo siirtyä taisteluasemiinsa kuluneen yön aikana. Hyökkäystä edeltävän tykistötulen voitiin todeta alkaneen kaikkien rajan yli johtaneiden teiden suunnissa, joten puna armeijan hyökkäyksen arvioitiin olevan hyvinkin laajamittainen.
Muolaan ryhmän oikealla sivustalla Joutselässä taisteli koko päivän ajan divisioonalle alistetun JP 3:n lähimmäksi rajaa sijoitettu komppania. Kyseinen komppania joutui kuitenkin illan tultua antamaan periksi ja aloitti vetäytymisensä kohti Lintulassa olevia pataljoonansa pääosia. Muolaan ja Lipolan ryhmän välisellä alueella neuvostojoukot pääsivät 5. rajakomppanian estelyistä huolimatta etenemään kohti Kekrolan ja Vuottaan välistä tietä uhaten näin Kekrolassa taistelevan ErP 4:n selustayhteyksiä. Pataljoona joutui aloittamaan vetäytymisensä asemistaan jo puolenpäivän aikaan ja ryhmittyi uudelleen puolustukseen noin 7 kilometriä taaempaan asemaan. Mainitun rajakomppanian vetäydyttyä ennakkoon laaditun suunnitelmansa mukaisesti Pulkkisen alueella avautui puna-armeijalle jälleen vapaa reitti etenemiseen koko Muolaan ryhmän selustaan. Neuvostojoukot keskeyttivät etenemisensä kuitenkin alkaneen yön ajaksi. Lipolan ryhmän alueella torjuttiin kaikki neuvostojoukkojen tekemät yritykset murtaa viivytysasema. Mainittujen viivytystaistelua käyvien ryhmien sauma-alue kiinnitti myös ylempien esikuntien huomion ja 11. divisioona saikin käskyn siirtää omia joukkojaan lähemmäksi taistelualuetta. Tehtävät annettiin yhdelle pataljoonalle (I/JR 32) ja divisioonan kevyelle osastolle.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 1. joulukuuta Muolaan ryhmän vasemmalla vastuualueella ErP 4 taisteli pääosillaan aamupäivän Siiranmäen seudulla, mutta ylivoimaiset neuvostojoukot pakottivat pataljoonan perääntymään muutaman kilometrin päähän Ahijärvellä olevaan viivytysasemaan. Puna-armeijan yksiköille olisi tarjoutunut tilaisuus edetä Muolaan ja Lipolan ryhmien välisessä saumassa nopeasti kohti pääasemaa ja aiheuttaa nopeasti sivustauhka molempien ryhmien alueilla, mutta neuvostojoukot keskittivätkin voimansa etenemiseen kohti Kivennapaa (joka tarkoitti suoraviivaisen etenemisen kohti pääpuolustuslinjaa kääntymistä lähes 90 astetta). Ryhmän oikeanpuoleisella vastuualueella Lintulassa taistellut JP 3 joutui jo aamupäivällä luopumaan viivytysasemastaan ja vetäytymään Ahijärven ja Kotselän välissä olevalle viivytyslinjalle ja luovuttamaan Kivennavan kirkonkylän puna-armeijalle. Lipolan ryhmä torjui aamupäivän aikana sille määrätyn tykistön tukemana useita hyökkäyksiä. Puna-armeijan joukkojen hyökkäysten paine pakotti kuitenkin ensin vasemmalla sivustalla olleen JP 2:n irtautumaan asemistaan ja vetäytymään seuraavan viivytyslinjan miehittäneen ErP 2:n läpi. Ensin mainittu pataljoona siirtyi ryhmän reserviksi. Hieman myöhemmin myös ryhmän oikeaa lohkoa puolustanut ErP 5 irtautui asemistaan ja vetäytyi seuraavalle viivytyslinjalle. Viivytystaistelua käyvien ryhmien saumaan syntynyt aukko havaittiin divisioonan esikunnassa vasta käsiteltävän päivän iltana ja esikunta määräsikin aukkoa paikkaamaan alueelle jo siirtymässä olevan pataljoonan.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Muolaan ryhmän alueella onnistui neuvostojoukkojen 2. joulukuuta kuluessa murtaa suomalaisjoukkojen puolustus linnoitetussa viivytysasemassa. Ryhmän vasempaan sivustaan kohdistui jo yöstä alkaen useita hyökkäyksiä. Alueella oli puolustuksessa ErP 4, jonka vasemman puoleisin komppania joutui antamaan periksi puna-armeijan hyökkäyksen edessä jo aamulla osin siksi, että alueelle ei ollut saatavissa suomalaistykistön tukea. Suomalaisten vastahyökkäyksistä huolimatta neuvostojoukkojen onnistui laajentaa murtoaan ja lopulta viivytysasemasta oli luovuttava ja irtautumiskäsky annettiin kello 15.20. Suomalaisjoukot aloittivat vetäytymisensä kohti noin 12 kilometriä taempana sijaitsevaa seuraavaa viivytysasemaa. Lipolan ryhmän alueella ei päivän aikana ollut merkittävää taistelutoimintaa, mutta muiden viivyttävien ryhmien alueiden tapahtumien vuoksi sekin joutui jättämään asemansa seuraavana aamuna.


title: 11. divisioona (talvisota)

text:
3. joulukuuta Lipolan ryhmän laajennetulla (Vuokseen asti) alueella jouduttiin seuraava viivytysasema luovuttamaan lähes taistelutta mm. sodan alussa esiintyneiden sekavien ja ristiriitaisten käskyjen seurauksena. Osa viivytysasemassa olleista joukoista sai vetäytymiskäskyn, joka hieman myöhemmin yritettiin peruuttaa. Vetäytyminen oli kuitenkin jo ehditty aloittaa ja neuvostojoukkojen edettyä suomalaisasemien läpi joutuivat suomalaiset esikunnat toteamaan tilanteen. Vastahyökkäystä ei enää edes suunniteltu vaan joukot vetäytyivät pääaseman suojiin. Osa joukoista jäi kuitenkin vielä asemiinsa seuraavaan päivään asti, koska alkuperäinen vetäytymiskäsky ei ollut niitä saavuttanut. Loputkin joukot aloittivat siirtymisen kohti pääasemaa seuraavan päivän kuluessa. Muolaan ryhmä sai 4. joulukuuta myös vetäytymiskäskyn pääasemaan siirtymiseksi, koska neuvostojoukkojen saatua aikaan murron uudessa viivytysasemassa ja vastahyökkäyksen epäonnistuttua ei edellytyksiä aseman pitämiselle enää katsottu olevan. Edellytysten arviointiin vaikutti virheellinen tieto neuvostopanssarien etenemisestä Muolaan ja Uudenkirkon ryhmän saumassa jo huomattavan syvälle Muolaan ryhmän sivustaan ja taakse.
5. joulukuuta neuvostojoukot saivat kosketuksen suomalaisten pääpuolustuslinjaan Punnuksen lohkolla. Alueella alkoi lähes välittömästi kiivaat taistelut puna-armeijan yrittäessä murtaa suomalaisasemat ns. suoraan liikkeestä. Puoleen yöhön mennessä lohkolla taistellut II/JR 32 sai tilanteen kuitenkin hallintaansa ja alueelle jo siirtymässä olevat reservijoukot saattoivat palata takaisin ryhmitysalueelleen.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Seuraavana päivänä taistelut jatkuivat heti aamusta neuvostojoukkojen hyökättyä kiivaasti Pasurin lohkolla JR 33:n asemia vastaan. Hyökkäys saatiin kuitenkin torjuttua. Samanaikaisesti suomalaisjoukot aloittivat oman vastahyökkäyksensä kohti Lavolan kylää tehtävää varten muodostetun Osasto Hansteen voimin (ErP 4 ja III/JR 31), mutta puna-armeijan kiivaan vastarinnan vuoksi hyökkäys piti keskeyttää ja joukot vetäytyivät takaisin pääaseman suojiin. Puolenpäivän aikaan neuvostojoukot aloittivat jälleen oman hyökkäyksensä, tällä kertaa Punnuksen lohkolla, mutta hyökkäys saatiin jälleen torjuttua. Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s.64


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Neuvostojoukkojen todettua, että ensimmäinen yritys murtaa suomalaisten pääpuolustuslinja oli epäonnistunut päätti vastassa olleen puna-armeijan 43. Divisioonan esikunta vetää joukkojaan taaksepäin. 7. joulukuuta suomalaisten havaittua, että pääaseman edessä Punnuksen lohkolla ei enää ollut neuvostojoukkoja päätti divisioonan komentaja toteuttaa väkivaltaisen tiedusteluhyökkäyksen selvittääkseen vastustajan olinpaikat. Hyökkäystehtävän sai Jääkäripataljoona 2 (JP 2), joka aloitti etenemisensä puolen päivän jälkeen. Suomalaispataljoona kohtasi etenemisreitillään lähinnä puna-armeijan joukkojen pienehköjä partioita. Illalla suomalaispataljoona vedettiin takaisin pääasemaan ilman, että se olisi kohdanut suurempia neuvostoryhmittymiä. 8. joulukuuta suomalaisjoukot uusivat tiedusteluhyökkäyksensä jo mainitun JP 2:n lisäksi Er.P 5:n voimin. Suomalaiset pääsivät etenemään ilman merkittävää vastarintaa jopa 8 kilometrin päähän pääasemasta kohtaamatta neuvostoliittolaisia päävoimia. Illan ja yön aikana suomalaiset vetäytyivät jälleen takaisin pääasemaan.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Pari seuraavaa päivää oli 11. divisioonan lohkolla hyvin hiljaisia. 11. joulukuuta torjuttiin sekä Muolaan että Punnuksen lohkolla neuvostojoukkojen tekemät heikohkot hyökkäykset. Seuraavana päivänä hyökkäsi JR 33:en kuulunut suomalaiskomppania Valkjärven tienhaaraan edenneen neuvostoyksikön sivustaan. Taistelun tuloksena saatiin runsas sotasaalis. Joulukuun puolivälissä suomalaiset ryhmittelivät joukkojaan uudelleen ja mm. Muolaan lohkon puolustusvastuu siirtyi JR 31:ltä ErP 4:lle ja ErP 5:lle. 14. joulukuuta aamusta alkaen mainitut pataljoonat joutuivat noin viikon ajan torjumaan neuvostojoukkojen toistuvia hyökkäyksiä Muolaan ryhmän asemia vastaan. Jo hyökkäyssarjan ensimmäisenä päivänä ErP 4 joutui painostuksen edessä luopumaan asemistaan Muolaanjärven rantalohkolla. Pääasema saatiin kuitenkin palautettua JR 31:n oman reservin (II/JR 31) tekemällä vastahyökkäyksellä. Suomalaisjoukkojen ryhmitystä tiivistettiin jälkimmäisen pataljoonan ottaessa puolustettavakseen osan pääasemasta. 15. joulukuuta puna-armeija uudisti hyökkäyksensä, mutta se saatiin torjuttua lisäjoukkojen ollessa rintamassa.


title: 11. divisioona (talvisota)

text:
Neuvostojoukkojen todettua suomalaisasemissa heikon kohdan keskitti puna-armeijan paikallinen johto alueelle noin kahden rykmentin voimat ja runsaasti tykistöä. Puna-armeijan lisäkeskitykset veivät aikaa siten, että seuraava suurempi taistelu alkoi 18. joulukuuta. Neuvostojoukot aloittivat hyökkäyksensä Muolaanjärven molemmilla puolilla samanaikaisesti. 11. divisioona vastasi puolustuksesta mainitun järven itäpuolella. Ensimmäisenä hyökkäyspäivänä onnistui neuvostojoukkojen murtaa voimakkaan tykistökeskityksen ja suorasuuntaustulen avulla Muolaanjärven ranta-alueella taistelleen II/JR 32:n puolustus ja edetä noin kaksi kilometriä suomalaisasemien sisään. Suomalaisjoukot yrittivät vastahyökkäyksellä karkottaa neuvostojoukkoja asemistaan, mutta illan kuluessa hyökkäys piti pysäyttää ja joukkojen tuli vetäytyä takaisin lähtöasemiinsa vaikka paikallista menestystä olikin jo saavutettu. Puna-armeija siirsi alueelle lisäjoukkoja, mutta suomalaisten onnistui pakottaa murtoalueen pohjoisimmaksi edenneet vastustajan joukot takaisin Tervolan alueelta.
19. joulukuuta aamulla jatkoivat neuvostojoukot hyökkäystään, tällä kertaa Oinalan kylän pohjoispuolitse, johon suomalaisjoukot eivät olleet varautuneet. Puna-armeijan hyökkäävät joukot saivat työnnettyä suomalaisia noin puoli kilometriä taaksepäin. Myös jo takaisin vallatun Tervolan alueelle ilmeistyi jälleen puna-armeijan joukkoja. Suomalaiset aloittivat oman vastahyökkäyksensä sangen hajanaisesti ja eri aikaan, mutta saavuttivat jonkin verran menestystä ja osa neuvostojoukkojen valtaamasta alueesta saatiin takaisin suomalaisten hallintaan. Ammuspulasta johtuen suomalaisen tykistön tulivalmistelu käsitti vain noin 30 kranaattia. Puna-armeijan todettiin siirtäneen alueelle runsaasti konetuliaseita ja sotasaaliina saatiin muun muassa 11 konekivääriä ja runsaasti pika- ja automaattikiväärejä.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Parin seuraavan päivän aikana Kyyrölän lohkolla yritettiin puhdistaa "Oinalan paiseeksi" nimettyä painaumaa suomalaisasemissa, mutta suomalaisjoukkojen tavoitteen mukaiseen tavoitteeseen ei päästy. Lohkon puolustusvastuu siirtyi kokonaan JR 32:lle 22. joulukuuta ja edellinen vastuuyksikkö JR 31 siirtyi alueelta pois.Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s.67


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 11. divisioonan vastuualueen muilla lohkoilla puna-armeija oli pysytellyt suhteellisen passiivisena Oinalan alueen (=Kyyrölän lohko) taisteluiden aikana, jotka eivät johtaneet juuri minkäänlaisiin tuloksiin neuvostojoukkojen näkökulmasta. Divisioonan onnistui siis kokonaisuudessaan torjumaan neuvostojoukkojen ensimmäisen murtoyrityksen joulukuun 22. päivään mennessä. Suomalaisten ennakko-odotusten vastaisesti vastustajan paine ei ollutkaan kohdistunut divisioonan vasempaan sivustaan vaan oikean puoleiseen lohkoon. Tämä johti reservissä olleiden joukkojen siirtämiseen vasemmalta oikealle.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: II armeijakunnan suunnitteleman suuren vastahyökkäyksen vuoksi 11. divisioonalle alistettiin 21. joulukuuta illalla 4. prikaati (joka koostui pääosiltaan ErP 1:stä ja ErP 2:sta) ja Jääkäripataljoona 4 (JP 4). Divisioonan komentajan suunnitelman mukaan divisioonan orgaaniset yksiköt eivät osallistuisi varsinaiseen hyökkäykseen kuin harhautusmielessä pienin voimin tehtävillä hyökkäyksillä Pasurin ja Punnuksen lohkoilla. Varsinainen hyökkäys suoritettaisiin Kyyrölän lohkolta divisioonalle alistettujen joukkojen voimin aivan divisioonan vastuualueen oikealla sivustalla.Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s.81


title: 11. divisioona (talvisota)

text: II armeijakunnan suuri vastahyökkäys alkoi varhain aamulla 23. joulukuuta. Divisioonan alueella hyökkäys pääsi alkamaan suunniteltua myöhemmin kello 7.15. Minkäänlaista tykistön tulivalmistelua ei hyökkäystä ennen ammuttu, koska suunnitelmaan kuului pyrkimys yllätykseen. Hyökkäysalueen vasemmalla reunalla edennyt ErP 2 pääsi etenemään noin puolitoista kilometriä kunnes puna-armeijan joukkojen vastarinta tiivistyi Parkkilan kylää lähestyttäessä. Pataljoona kärsi suuria tappioita sivustalleen jääneiden neuvostopesäkkeiden tulessa. Oikealla sivustalla ErP 1 hyökkäsi suurempaa vastarintaa kohtaamatta aina tavoitteeseensa saakka. Tavoitteena ollut tienhaara saavutettiin aamupäivällä kello 10.45 ja pataljoonan onnistui tuhota tienhaaran maastossa marssilla ollut puna-armeijan autokolonna. Hyökkäävien pataljoonien väliin todettiin jääneen aukko, koska JP 4 ei ollut ehtinyt ajoissa mukaan hyökkäykseen. JP 4 sai käskyn kiirehtiä etenemistään, mutta etenevien joukkojen johdon menetettyä yhteytensä eteneviin pataljooniin aloitti ErP 1:n komppaniat vetäytymisensä takaisin kohti pääasemaa. Pian tämän jälkeen myös toinen etenemässä ollut pataljoona ErP 2 joutui aloittamaan vetäytymisensä takaisin kohti pääasemaa neuvostojoukkojen aloittaessa voimakkaan vastahyökkäyksen sen joukkoja vastaan. Vetäytyminen onnistui melko hyvin suomalaistykistön tukiessa vetäytymistä tehokkaasti. Punnuksen ja Pasurin lohkoilla tehtiin päivän aikana noin komppanian voimin tiedustelu- / häirintäluonteiset hyökkäykset, jotka eivät tuottaneet kovinkaan suuria tappioita puna-armeijan joukoille.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Armeijakunnan suunnitteleman vastahyökkäyksen todettiin epäonnistuneen pääosin. Hyökkäyksen seurauksena neuvostojoukot eivät kuitenkaan päässeet jatkamaan omaa hyökkäystään suunnitelmiensa mukaan. 11. Divisioonan lohkolla suoritettiin merkittäviä ryhmitysmuutoksia ennen vuodenvaihdetta. Divisioonan alueella puolustuksen painopiste alkoi siirtyä divisioonan oikealle sivustalle ja sille alistettu 4. Pr otti 26. joulukuuta vastaisena yönä rintamavastuun Kyyrölän lohkolla, joka käsitti enää Muolaanjärven ja Yskjärven välisen kannaksen (lohkoa siis kavennettiin samanaikaisesti). Laajennetulle Muolaan lohkolle ryhmitettiin JR 31. Divisioonan esikunta pystyi kokoamaan suhteellisen suuret reservijoukot etenkin sille alistetuista joukoista. Taistelutoiminta jäi vähäiseksi kuun loppuun asti.Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s.116


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 11. divisioona numeroitiin uudelleen heti vuodenvaihteen jälkeen ja sen uudeksi numeroksi tuli 2. divisioona. Samassa yhteydessä myös divisioonan yksiköt numeroitiin uudelleen. Divisioonan yksiköiden uudet numerot löytyvät artikkelin yläosasta.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Taistelutoiminta 2. divisioonan alueella oli tammikuun aikana melko vähäistä. Merkittävimmät taistelut käytiin neuvostojoukkojen partioiden kanssa Muolaanjärven itärannan alueella puna-armeijan partioiden pyrkiessä divisioonan alueelle. Muilla lohkoilla neuvostojoukot lähinnä tulittivat suomalaisten asemia mm. tykistöllä. Suomalaisjoukkojen onnistui kuitenkin torjua vastustajan iskuja mm. tykistön tuella. Suomalaisjoukkoja vaihdettiin etulinjasta reserviin useita kertoja kuun aikana. Joukkojen vaihdoilla pyrittiin saamaan aikaa reservissä olleille joukoille sekä lepoon että koulutukseen.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Helmikuun kahtena ensimmäisenä päivänä suomalaisjoukot totesivat puna-armeijan keskittävän lisäjoukkoja 2. divisioonan lohkolle. Painopiste lisäkeskityksillä vaikutti olevan Kirkkojärven ja Punnusjärven välinen kannas. Neuvostojoukkojen lisäkeskitykset liittyivät koko Karjalankannaksella aloitettavaan suurhyökkäykseen, jonka tavoitteena oli lopullisesti lyödä suomalaisjoukot. Ensimmäisiä tunnusteluluonteisia hyökkäyksiä tehtiin useiden muiden suomalaisdivisioonien lohkoilla jo helmikuun ensimmäisinä päivinä, mutta 2. D:n lohko pysyi vielä hiljaisempana.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Puna-armeijan suurhyökkäys käynnistyi koko voimallaan varsinaisesti 3. helmikuuta koko Karjalankannaksen leveydeltä ja 2. divisioonankin osalta varsinaiset taistelut alkoivat mainittuna päivänä. Ensimmäisenä hyökkäyspäivänä neuvostojoukot hyökkäsivät voimakkaan tykistökeskityksen tukemana Oinalan (Muolaan- ja Yskjärven välinen kannas) alueella noin pataljoonan suuruisin voimin. Alueella puolustuksessa olleen 4. prikaatin joukkojen onnistui kuitenkin torjua hyökkäys aamupäivän kuluessa. Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s.161


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Neljän seuraavan päivän aikana neuvostojoukot suorittivat tiedusteluluonteisia hyökkäyksiä divisioonan kaikkia puolustuslohkoja vastaan. Suomalaisjoukot totesivat samanaikaisesti puna-armeijan joukkojen pyrkivän tuhoamaan suomalaisasemien edessä olleita estelinjoja.


title: 11. divisioona (talvisota)

text:
Seuraava suurempi taistelu käytiin Punnusjärven molemmilla puolilla 8. ja 9. helmikuuta välisenä aikana. JR 5:n ja JR 6:n joukkojen onnistui kuitenkin lyödä kaksipäiväisissä taisteluissa neuvostojoukot takaisin lähtöasemiinsa suuria tappioita kärsineenä.
Suomalaisjoukot totesivan koko Karjalankannaksen alueella heti hyökkäysten alettua neuvostojoukkojen taisteluissa käyttämän taktiikan kehittyneen huomattavasti joulukuisen hyökkäyksen aikaisesta taktiikasta. Puna-armeijan panssarivaunut eivät enää syöksyneet yksin (välittämättä omien jalkaväkijoukkojen seuraamisesta mukana) suomalaisasemiin vaan pyrkivät selvästi saamaan myös jalkaväen joukot mukaansa. Panssavaunut jäivät myös aiempaa selvästi kauemmaksi suomalaisasemista, joten suomalaisten vähälukuiset panssarintorjuntatykit eivät niitä kyenneet ampumaan ja tilapäisvälinein (polttopullo, kasapanos) toimineiden lähitorjuntamiesten toiminnan esti taas neuvostojalkaväki. Puna-armeijan joukkojen todettiin myös pyrkivän hävittämään järjestelmällisesti suomalaisten, jo aiemmassa tulessa vaurioituneita, estelinjoja.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Puna-armeijan varsinainen suurhyökkäys koko 2. divisioonan lohkoa vastaan alkoi 11. helmikuuta hyökkäyksen painopisteen ollessa Punnuksen lohkolla. Neuvostojoukkojen onnistui jo aamupäivästä tunkeutua mainitulla lohkolla hyökkäysvaunujensa tukemana suomalaisasemiin. Varsinaiseen läpimurtoon puna-armeijan joukot eivät kuitenkaan päässeet vaan suomalaisten onnistui rajoittaa murtokohta pääpuolustuslinjan etummaisiin asemiin. Puolilta päivin Punnuksen lohkolla neuvostojoukot onnistuivat valtaamaan etummaisia tukikohtia myös toisaalla alueen puolustuksesta vastanneen JR 5:n alueella. Illan aikana puna-armeija kykeni jatkamaan hyökkäystään noin kilometrin syvyyteen suomalaisten etulinjasta. Seuraavan yön aikana suomalaisjoukkojen tekemät vastahyökkäykset eivät johtaneet tulokseen ja etulinjan takaisinvaltaamisessa epäonnistuttiin. Divisioonan oikeanpuoleista Kyyrölän lohkoa puolustanut 4. prikaati joutui myös luopumaan etummaisista asemistaan jo aiemmin mainitun Oinalan alueella, mutta asemat saatiin vallattua takaisin suomalaistykistön tehokkaan tuen avulla illan aikana paikallisten joukkojen voimin. 2. Divisioonan muilla lohkoilla suomalaisjoukot onnistuivat torjumaan kaikki neuvostojoukkojen tekemät yritykset päästä läpimurtoon. Päivän taisteluiden kiivautta kuvaa neuvostojoukkojen divisioonan alueella käyttämien panssarivoimien määrä, joka oli divisioonan ylemmälle esikunnalleen kello 17.30 antaman ilmoituksen mukaan noin 150. Kyseisen ilmoituksen mukaan siihen mennessä puna-armeijan hyökkäysvaunuista olisi tuhottu 9 kappaletta, joka tieto oli kuitenkin tarkistamaton.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 12. helmikuuta neuvostojoukot jatkoivat hyökkäystään saaden uudelleen haltuunsa Oinalan alueella eteentyönnetty tukikohta, jonka suomalaiset saivat kuitenkin vallattua takaisin illan kuluessa. Punnuksen lohkolla puna-armeija yritti jatkaa etenemistään, mutta suomalaisten onnistui kuitenkin torjua yritykset. Divisioonan muilla lohkoilla päivä oli rauhallisempi. Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s.163


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 13. helmikuuta puna-armeija jatkoi hyökkäyksiään painopisteen ollessa nyt Kirkkojärven molemmin puolin. Idempää Punnuksen lohkoa puolustanut JR 5 onnistui torjumaan päivän aikana tehdyt hyökkäykset alueellaan. Mainitun järven länsipuolella, Muolaan lohkolla, joutui aluetta puolustanut JR 4 luovuttamaan osan taisteluasemistaan vastustajalle. Paikalle siirrettiin lisäjoukkojakin, mutta iltapäivällä toteutettu vastahyökkäys onnistui vain osittain ja osa taisteluasemista jäi puna-armeijan haltuun. Kyyrölän lohkoa puolustanut 4. Pr onnistui torjumaan useita neuvostojoukkojen hyökkäyksiä. Divisioonan vastuualueen vasemmassa laidassa, Pasurin lohkolla, taistellut JR 6 onnistui niin ikään torjumaan kaikki hyökkäykset asemiaan vastaan.


title: 11. divisioona (talvisota)

text:
Suomalaisten puolustus alkoi horjua 2. divisioonan alueella 14. helmikuuta. Päivän aikana neuvostojoukot kohdistivat hyökkäyksiään kaikkia divisioonan puolustusalueen lohkoja vastaan. Suurimmissa vaikeuksissa olivat Muolaan lohkoa puolustanut JR 4 ja Punnuksen lohkon JR 5. Mainituilla lohkoilla syntyi päivän aikana useita hankalia tilanteita neuvostojoukkojen päästessä etenemään suomalaisasemiin eri kohdissa. Suomalaisjoukot saivat pidettyä kuitenkin tilanteen hallinnassaan lohkoilla olleiden reserviensä avulla. Suomalaiset yrittivät vastahyökkäyksin palauttaa pääaseman takaisin hallintaansa siinä kuitenkaan onnistumatta. Useita päiviä jatkuneiden kiivaiden taisteluiden vuoksi puolustajan taistelukyky alkoi laskea merkittävästi tappioiden ja uupumuksen vuoksi. Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s.164
15. helmikuuta suomalaisten puolustusasema alkoi lopullisesti murtua neuvostojoukkojen päästessä iltapäivän ja illan aikana etenemään noin kilometrin syvyyteen Punnuksen lohkolla puolustautuvan JR 5:n asemiin. Suomalaiset joutuivat sitomaan etulinjaan viimeisetkin reservinsä. Väsyneillä ja kuluneilla joukoilla suoritettu vastahyökkäysyritys päättyi lähes välittömästi neuvostojoukkojen kiivaaseen tulee. Divisioonan muilla lohkoilla suomalaiset pystyivät vielä mainitun päivän ajan torjumaan puna-armeijan hyökkäykset.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Päivän aikana suomalaisten asema oli heikentynyt lähes kestämättömäksi, mutta varsinainen ratkaisu tapahtui muualla. Neuvostojoukkojen oli onnistunut aikaansaada läpimurto Mannerheim-linjaan Lähteen lohkolla 2. divisioonan vastuualueen länsipuolella noin 15 kilometrin päässä. Tämän läpimurron seurauksena armeijan ylipäällikkö teki kello 15 päätöksen pääasemasta luopumisesta II armeijakunnan alueella. 2. divisioonan esikunta sai käskyn joukkojensa vetämisestä väliasemaan ja illalla divisioonan esikunta antoi omat käskynsä vetäytymiseen valmistautumisesta.


title: 11. divisioona (talvisota)

text:
16. helmikuuta suomalaisjoukot valmistautuivat aloittamaan vetäytymisensä kohti väliasemaa saamansa käskyn mukaisesti. Neuvostojoukkojen aiheuttama paine johti kuitenkin Kyyrölän lohkolla 4. prikaatiin kuuluneen ErP 4:n joukkojen irrottautumiseen suunniteltua aiemmin kello 15:n aikoihin. Tämän vuoksi divisioonan esikunnan oli annettava yleinen vetäytymiskäsky kello 18 ja divisioonan joukot aloittivat vetäytymisensä uusiin taisteluasemiin. Vetäytyminen sujui tehtyjen suunnitelmien mukaan puna-armeijan häiritsemättä suomalaisten toimia (lukuun ottamatta osia 4. prikaatin joukoista joihin kohdistui lähes jatkuvaa painetta), itse asiassa jopa kosketus neuvostojoukkoihin kadotettiin yön aikana divisioonan päävoimien alueilla.
2. divisioona ryhmittyi uuteen taisteluasemaansa siten, että sen oikealle sivustalle Muolaanjärven ja Äyräpäänjärven väliselle kannakselle ryhmittyi 4. prikaati. Keskellä divisioonan lohkoa Äyräpäänjärven luoteisrannan puolustuksesta vastasi JR 4 ja Salmenkaitajoen koillisrannan puolustuksessa divisioonan vasemmalla sivustalla oli JR 6. Divisioonan reserviksi ryhmittyi JR 5 Äyräpäänjärven pohjoispuolelle. Tässä vaiheessa divisioonan joukkoja vastassa todettiin olevan puna-armeijan 136., 8. ja 17. divisioonat.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Taistelutoimintaan tuli divisioonan alueella parin päivän mittainen tauko suomalaisjoukkojen vetäydyttyä nopeasti neuvostojoukkojen edestä. Puna-armeijan joukot saivat kosketuksen uuteen puolustuslinjaan 18. helmikuuta. Välipäivät suomalaisjoukot olivat käyttäneet lähinnä lepoon ja asemien varustamiseen.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Kahden seuraavan päivän aikana neuvostojoukot tekivät vain paikallisia tiedusteluhyökkäyksiä suomalaisasemia vastaan. 20. helmikuuta taistelutoiminta alkoi hiljalleen vilkastua ja puna-armeija hyökkäilikin mm. Siikniemessä JR 5:n asemia ja Salmenkaidan lohkolla JR 6:ta vastaan.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 21. helmikuuta neuvostojoukot hyökkäsivät voimakkaimmin JR 6:n alueella Salmenkaitajoen alueella. Hyökkäystä edelsi voimakas, koko aamupäivän kestänyt, tulivalmistelu. Puolenpäivän jälkeen puna-armeija aloitti hyökkäyksensä painopisteen ollessa Pasurista Mälkölään johtavan tien suunnassa. Neuvostojoukkojen hyökkäykset jatkuivat koko iltapäivän ajan ja illansuussa murtautuminen suomalaisasemiin onnistuikin. Seuraavan päivän aamuyöllä aloitettu vastahyökkäys johti kuitenkin suomalaisjoukkojen tavoitteeseen eli asemien takaisinvaltaamiseen. Divisioonan oikealla sivulla neuvostojoukot hyökkäsivät noin kahden pataljoonan voimin 4. prikaatin joukkojen asemia vastaan, mutta tulivat pääosin torjutuiksi. Reservipataljoonan joukkojen turvin suomalaisjoukot heittivät päivän taisteluiden aikana yhden menetetyn tukikohdan vallanneet puna-armeijan joukot takaisin Muolaanjärven ja Äyräpäänjärven välisellä rintamaosuudella.. Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s.194


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 22. helmikuuta neuvostojoukkojen hyökkäykset divisioonan asemia vastaan jatkuivat. 23. helmikuuta joutui divisioonan esikunta siirtämään viimeisen reserviyksikkönsä 4. prikaatin alueelle vastahyökkäyksen toteuttamiseksi, koska asemiin murtautunutta puna-armeijan yksikköä ei muuten saatu karkotettua suomalaisasemista. Vastahyökkäyksellä asemat saatiin palautettua suomalaisjoukkojen hallintaan. Päivän aikana neuvostojoukot saivat aikaiseksi muuallakin paikallisia sisäänmurtoja, mutta ne pystyttiin rajoittamaan päivän ajaksi. Illan ja yön aikana toteutetut vastahyökkäykset palauttivat taisteluasemat suomalaisjoukkojen hallintaan.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 24. helmikuuta neuvostojoukot jatkoivat hyökkäyksiään ja pääsivätkin Käenniemellä noin pataljoonan vahvuisin joukoin sisäänmurtoon, joka saatiin kuitenkin lyödyksi takaisin. JR 4:n lohkolla puna-armeijan panssarivaunut pääsivät asemiin, mutta palasivat takaisin, koska neuvostojalkaväki ei niitä kyennyt seuraamaan suomalaistulessa. Salmenkaitajoella jatkui massiivinen tykistötuli ja alueelle rakennetut runsaat betoniset linnoituslaitteet alkoivat hiljalleen sortua.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 2. divisioona liitettiin 25. helmikuuta aamulla osaksi I armeijakuntaa. Neuvostojoukot hyökkäilivät voimakkaasti ja toistuvasti päivän aikana suomalaisasemia vastaan etenkin JR 4:n ja JR 6:n lohkoilla. Tykistötuli etenkin Salmenkaidan lohkolla oli edelleen kiivasta ja betoniset linnoituslaitteet murenivat tulessa. Neuvostojoukot alkoivt saada pieniä sisäänmurtoja suomalaisasemiin. I armeijakunnan esikunta antoi päivän aikana ensimmäiset käskynsä vetäytymisvalmisteluista. 26. helmikuuta suomalaisjoukkojen tilanne heikkeni entisestään puna-armeijan joukkojen hyökätessä runsaiden panssarivoimien tukemana. Panssarintorjunta-aseet alkoivat olla myös vähissä, joten panssarivaunut saivat mellastaa lähes mielin määrin suomalaisasemien tuntumassa. Salmenkaidan lohkolla betonisen linnoituslaitteet alkoivat lisäksi olla jo raunioina neuvostotykistön kiivaan tulen vaikutuksesta.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 27. helmikuuta suomalaisten onnistui torjua kaikki neuvostojoukkojen tekemät yritykset jatkaa etenemistään. Puolenpäivän aikaan divisioonan esikunta sai käskyn aloittaa vetäytymisen väliasemasta. Käskyn taustalla oli tapahtumat divisioonan oikealla puolella taistelleiden yhtymien alueilla, joissa suomalaisjoukot olivat joutuneet jo luopumaan väliasemasta ja 2. divisioonaan alkoi nyt kohdistua uhka myös oikealta sivustalta. Divisioonan joukot aloittivat vetäytymisensä klo 22 alkaen.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Divisioonalle uudelleenalistettu 4. Pr ja divisioonan oma JR 5 jäivät Vuoksen länsipuolelle I armeijakunnan komentoon. Vuoksen länsipuolelle jääneistä joukoista muodostettiin Ryhmä Sihvo (komentajansa eversti Sihvon mukaan). Ryhmän vastuualueeksi taka-asemassa muodostui noin kymmenen kilometriä leveä lohko Noskuanselän ja Vuoksen välissä.


title: 11. divisioona (talvisota)

text:
Jo ennen väliasemasta suoritettua irtautumista oli 2. divisioonan osalta tehty suunnitelmat sen jakamiseksi kahteen osaan. Vetäytymisen alettua suunnitelma toteutettiin siten, että divisioonan esikunnan johdossa JR 4 ja JR 6 siirtyi Vuoksen itäpuolelle ja alistettiin samalla III armeijakunnalle. Divisioonan vastuualueeksi tuli noin 23 kilometriä leveä lohko taka-asemassa Kaupinsaaren ja Vuosalmen välillä. III armeijakunna alistettujen joukkojen tila oli lähinnä surkea taisteluiden aiheuttaman jalkaväen harvenemisen, varusteluiden kulumisen ja etenkin sen syyn vuoksi, että divisioonan huoltamiseen ja johtamiseen tarkoitetut yksiköt oli ohjattu I AK:n alueelle. 27. helmikuuta suoritettuun alistamiseen liittyvässä puhelinraportissa todettiinkin yksiselitteisesti: "Tänään elämme vielä, huomenna on täysi hätä ja ylihuomenna 2. divisioonaa ei ole olemassa ellei apua joka suhteessa saada III AK:sta."
Divisioonan tuleva taistelumaasto oli käytännössä linnoittamaton, koska alueella ei ennakkosuunnitelmien mukaan olisi pitänyt käydä taisteluita. Vuosalmen seutu avasi kuitenkin neuvostojoukoille tien koko III armeijakunnan sivustaan ja selustaan. Tämän vuoksi armeijakunnan komentaja kenraalimajuri Paavo Talvela oli antanut käskyn irrottaa Taipaleen lohkolta everstiluutnantti Matti Laurilan komentaman JR 23:n, joka tiedustelikin taisteluasemansa Vuosalmelta. Rykmentti alistettiin 27. helmikuuta 2. divisioonalle ja se oli ryhmittyneenä seuraavana päivänä asemaansa Vuosalmen länsipuolella oleville harjanteille Kylä-Paakkolan ja Äyräpään välillä noin 10 kilometriä leveälle lohkolleen. Taisteluaseman sijoittaminen sillanpäähän Vuoksen länsirannalle johtui alueella olevista harjanteista, joilta voitiin hallita koko seutua (myös joen itärannan olevia alavia peltomaita). Harjannemaastossa olevien asemien selkäpuolella, vain muutaman sadan metrin päässä oli siis leveä joki. Puolustusasema ei siis vaikuttanut kovinkaan helpolta puolustaa. Taipaleen lohkolta siirrettiin helmi-maaliskuun vaihteessa myös JR 63 divisioonan alueelle.


title: 11. divisioona (talvisota)

text: 2. divisioonan vetäytymissuunnitelman mukaan divisioonan joukkojen olisi pitänyt aloittaa irtautumisensa ensiksi divisioonan lohkon oikealta laidalta ja viimeisenä olisi irtautunut JR 6 Salmenkaitajoen alueelta (vasen lohko). Tavoitteena oli saavuttaa kahden vuorokauden aikavoitto viivyttämällä neuvostojoukkoja ennen uutta asemaa. Aivan vetäytymisen aluksi suunnitelma toteutuikin, mutta jo 28. helmikuuta sai puna-armeija vakavan murron suomalaisasemiin Salmenkaitajoen alueella ja divisioonan esikunnan tuli hyväksyä JR 6:n joukkojen vetäytyminen jo samana iltana. Puna-armeijan voimakkaasta tulesta huolimatta vetäytyminen onnistui (osin toki jopa sekasorron sävyttämänä pakona) ja pääosat JR 6:sta pääsivätkin JR 23:n valmisteleman uuden pääaseman suojiin. Irtautumista ja vetäytymistä auttoi alueella leijunut sakea sumu ja lumipyry. Viivyttämään jätetyt kahden komppanian suuruiset voimat vetäytyivät seuraavan päivän ja yön aikana pääasemaan siten, että puolustusvastuu kokonaisuudessaan siirtyi JR 23:lle aamulla 1. maaliskuuta. JR 23 oli kuitenkin käynyt taisteluita Äyräpään alueella jo 29. helmikuuta puna-armeijan joukkojen seurattua tiiviisti vetäytyviä suomalaisjoukkoja. Sotatieteen laitos: "Talvisodan historia" osa 2 s. 283


title: 11. divisioona (talvisota)

text: Divisioonan muiden joukkojen osalta viivytystaistelut toteutuivat lähes suunnitelmien mukaan ja esim. JR 4:n viimeiset joukot vetäytyvät uuteen pääasemaan vasta 4. maaliskuuta mennessä. Saavutettu aikavoitto oli siis parhammillaan jopa 6 vuorokautta.