title: Oopperan historia

text: Saksalaisen oopperan kannalta keskeiseen asemaan nousi 1670-luvulla Hampuri, jossa toimi merkittävin oopperatalo Italian ulkopuolella. Aluksi kaupungissa esitetyt oopperat olivat pääasiassa italialaisia ja ranskalaisia, mutta pian saksalaisetkin runoilijat alkoivat kirjoittaa librettoja teoksiin, joita alettiin pian kutsumaan "Singspieleiksi". Kaupungissa asui myös lukuisia oopperasäveltäjiä, joista tunnetuimpia ovat Reinhard Keiser ja Georg Philipp Telemann. Keiserin tiedetään säveltäneen ainakin 66 oopperaa, jotka ovat tunnettuja melodisesta omaperäisyydestä ja dramaattisesta orkestroinnista. Telemannin oopperat ovat pääasiassa jääneet hänen muun mittavan sävellystuotantonsa varjoon. Hänen tiedetään kuitenkin säveltäneen ainakin 29 oopperaa, mahdollisesti jopa 50, joista yhdeksän on säilynyt. Ensimmäiset oopperansa hän sävelsi toimittuaan Leipzigin oopperan johtajana vuosina 1701–1715. Vaikka Telemann virallisesti toimi Hampurissa pääkirkon musiikillisena johtajana, hänet pian nimitettiin myös kaupungin oopperan johtajaksi. Telemann toimi Hampurin oopperan johtajana sen sulkemiseen asti vuonna 1738. Tämän jälkeen varsinaista saksalaista oopperaa ei sävelletty lähes puoleen vuosisataan.


title: Oopperan historia

text: Englantilaiset säveltäjät saivat ensikosketuksen oopperaan, kun he matkustivat 1600-luvun alkupuolella Italiaan. Näiltä matkoilta tuotiin vaikutteita perinteiseen englantilaiseen oopperan esimuotoon: hovin suosimiin naamionäytelmiin eli "masqueihin". Naamionäytelmät olivat näyttäviä puhetta, laulua ja tanssia yhdistäviä esityksiä joiden aiheet olivat yleensä vertauskuvallisia. Jo vuonna 1617 Nicholas Lanier käytti naamionäytelmässään "Lovers Made Men" ("Rakastajista miehiä") italialaista resitatiivi-laulutyyliä. Ensimmäisenä englantilaisena oopperana pidetään kuitenkin "The Siege of Rhodesia" (Rhodoksen piiritys, 1656), jota säveltämässä oli useampia säveltäjiä. Teoksessa esiintyi myös ensi kertaa Englannissa nainen teatterin näyttämöllä.


title: Oopperan historia

text: Keskeisin englantilainen barokkiooppera on Henry Purcellin "Dido ja Aeneas" (1689), joka jäi säveltäjän ainoaksi. Teoksessa on havaittavissa naamionäytelmäperinteen vaikutus. Vaikka teos on varsin pienimuotoinen, merkitsi se varsinaisen englantilaisen oopperan läpimurtoa. Purcell sävelsi myös lukuisia ”puolioopperoita”, jotka olivat ”kohtauksia, koneita, lauluja ja tansseja” sisältäneitä näytelmiä. Näistä tunnetuin on William Shakespearen "Kesäyön unelmaan" pohjautuva "The Fairy Queen" (1692). Purcellin kuoltua ulkomainen ooppera otti englantilaisen oopperamaailman hallintaansa.


title: Oopperan historia

text: Purcellin kuoleman jälkeen englantilaiset musiikkipiirit, osittain poliittisista syistä, hakivat innoitusta Ranskan sijaan enenevässä määrin Italiasta, ja pian oopperoita ryhdyttiin esittämäänkin italiaksi. Myös italialaisia taiteilijoita tuotiin maahan, ja heidän ammattitaitonsa teki vaikutuksen englantilaiseen yleisöön.


title: Oopperan historia

text: Georg Friedrich Händel (tai "George Frideric Handel") oli säveltänyt oopperoita jo kotimaassaan Saksassa. Hän sai merkittäviä vaikutteita italialaisesta oopperasta asuttuaan maassa useita vuosia ja tavattuaan muun muassa Alessandro Scarlattin. Händelin läpimurto Englannissa tapahtui vuonna 1711 ensi-iltansa saaneen oopperan "Rinaldon" myötä, ja hän asettui pian pysyvästi maahan. Händel sävelsi suurimman osan teoksistaan Englannissa, ja hänestä tuli Englannin kansalainen vuonna 1727. Händel saavutti suurta arvostusta oopperasäveltäjänä ja sävelsi sekä ohjasi oopperoita lähes kolmenkymmenenkuuden vuoden ajan. Tunnetuimpia hänen yli neljästäkymmenestä italialaistyylisestä oopperastaan ovat "Almira" 1705, "Giulio Cesare" (Julius Caesar, 1724) ja "Ariodante" (1735). Händel sävelsi myös lukuisia oratorioita, joita esitettiin hänen johtamassaan teatterissa paaston aikana, jolloin oopperoiden esittäminen oli kiellettyä. Musiikillisesti Händelin oopperoiden ja oratorioiden välillä ei juuri ole eroa.


title: Oopperan historia

text: Monet klassismin ajan musiikin keskeisistä piirteistä kehittyivät aluksi italialaisen koomisen oopperan piirissä 1720- ja 1730-luvuilla, koska koominen ooppera oli vähemmässä määrin perinteen ja hovitapojen säätelemää kuin vakava ooppera, "opera seria". Lyhyen, vuosiin 1740–1760 sijoittuneen, Galantin tyylin oopperaihannetta edustivat pääasiassa säveltäjien Baldassare Galuppin ja Niccolò Piccinnin keveät koomiset oopperat. Tämän kepeyden vastareaktiona erityisesti Saksassa syntyi niin sanottu "Sturm und Drang" -liike, jonka teokset olivat aiheiltaan vakavia ja yhteiskunnallisesti kantaa ottavia. Aikalaisten näkemyksen mukaan tämän liikkeen vaikutus oli nähtävissä muun muassa Christoph Willibald Gluckin oopperoissa.


title: Oopperan historia

text: 1700-luvun puolivälissä monet musiikkivaikuttajat alkoivat arvostella "opera seriaa", jonka katsottiin kangistuneen kaavoihin ja etääntyneen kauaksi Jacopo Perin oopperalle asettamista ihanteista. Vuonna 1755 Francesco Algarotti (1712–1764) julkaisi kirjoituksen "Soggia sopra l’opera in musica" ("Essee oopperasta"), jossa hän totesi että ”musiikki on rapistunut entisestä arvokkuudestaan ... mikä johtuu pahanlaatuisesta intohimosta kaikkea uutta kohtaan”. Algarottista alkaneessa oopperan uudistusliikkeessä vaikutti monia libretistejä, säveltäjiä ja mesenaatteja, mutta liikkeen keulahahmoksi on musiikin historiassa noussut Christoph Willibald Gluck, jonka "Orfeo ed Euridice" ja "Alceste" olivat ensimmäiset uusien ihanteiden mukaisesti sävelletyt oopperat.


title: Oopperan historia

text: Gluck matkusteli nuoruudessaan laajasti ja tapasi muun muassa Händelin Lontoossa vuonna 1746. Vuonna 1750 hän asettautui Wieniin, missä hänen maineensa yhtenä aikansa lahjakkaimmista oopperasäveltäjistä alkoi vakiintua muun muassa Metastasion librettoihin sävellettyjen teosten "La Clemenza di Tito" (Tituksen lempeys, 1752) ja "Antigono" (1756) myötä. Gluck vaihtoi pian libretistiään ja ensimmäisten uudistusoopperoiden "Orfeo ed Euridice" ja "Alceste" libretot kirjoitti Raniero da Calzabigi, jonka vaikutus reformiin oli merkittävä.


title: Oopperan historia

text: Vuonna 1773 Gluck muutti Pariisiin, missä hän jatkoi aloittamaansa oopperan muotokielen uudistamista yhdistämällä italialaista tyyliä perinteiseen ranskalaiseen "tragédie en musique'en" muun muassa oopperoissa "Armide" (1777) ja "Iphigénie en Tauride" ("Ifigenia Tauriissa", 1779).


title: Oopperan historia

text: Gluck pyrki palauttamaan musiikin tukemaan draamaa. Saavuttaakseen tämän hän luopui "da capo" -aariamuodosta ja poisti aarioista esiintyjien laulutaitoja esittelevät laajat koloratuurit. Hän pyrki myös liittämään oopperan alkusoiton tiiviimmin osaksi oopperan draamakokonaisuutta sekä lieventämään aarian ja resitatiivin eroa. Gluck sekoitti erilaisia resitatiiveja ja pienimuotoisia aarioita toisiinsa esimerkiksi siten, että aarian jälkeen musiikki ei lopu vaan jatkuu suoraan orkesterin säestämällä resitatiivilla. Hän myös käytti kuoroja ja yhtyekohtauksia uudella tavalla ja esimerkiksi "Alcestessa" kuorolla on huomattavan dramaattinen ja aktiivinen rooli.


title: Oopperan historia

text: Gluckin asema klassismin oopperaideaalin toteuttajana vastaa Händelin asemaa barokkioopperan ehkä suurimpana mestarina. Gluckin uudistukset eivät kuitenkaan juurtuneet oopperamaailmaan välittömästi, mutta oopperan muotokieli ja librettojen rakenne alkoivat hitaasti muuttua, vaikka vanhan perinteen mukaisia "opera serioita" sävellettiin vielä 1800-luvun alkupuolellakin. Uudistukset herättivät myös aikanaan vastustusta ja Gluckin oopperoista tehtiin monia parodioita.


title: Oopperan historia

text: Ennen Wolfgang Amadeus Mozartin uran alkua merkittävimpiä saksankielisen alueen oopperasäveltäjiä olivat Johann Christian Bach, jonka teoksia "Temistocle" (1772) ja "Amadis de Gaulle" (1779) tiedetään nuoren Mozartinkin ihailleen sekä Antonio Salieri, joka toimi Joosef II:n hovisäveltäjänä ja Wienin Italialaisen oopperan johtajana. Salieri oli taidokas ja menestyksekäs oopperasäveltäjä, jonka teokset kilpailivat aikanaan Mozartin teosten kanssa yleisön suosiosta. Vaikka Joseph Haydn tunnetaankin nykyisin pääasiassa instrumentaalimusiikistaan, hän sävelsi Esterházassa ainakin viisitoista oopperaa. Oopperat olivat pääasiassa koomisia. Kolmesta vakavasta oopperasta tunnetuin oli "Armida" (1784), jonka säestetyt resitatiivit ja suurelliset aariat ovat vaikuttavia.


title: Oopperan historia

text: Wolfgang Amadeus Mozartia pidetään yhtenä oopperan suurista neroista. Toisin kuin monet muut suuret oopperasäveltäjät, hän sävelsi myös laajasti muuta musiikkia. Ensimmäisen oopperateoksensa Mozart sävelsi jo 11-vuotiaana, kun häneltä tilattiin yksi näytös uskonnolliseen "Singspieliin" "Die Schuldigkeit des Ersten Gebots" ("Ensimmäisen käskyn velvoite", 1767). Samana vuonna valmistui myös latinankielinen intermezzo "Apollo et Hyacinthus".


title: Oopperan historia

text: Vuosina 1768–1772 Mozart sävelsi tilaustöinä useita oopperoita, joista erityisesti "Mitridate, re di Ponto" (1770) sai hyvän vastaanoton. Pienen tauon jälkeen syntyi oopperoita jälleen vuosina 1774–1782 neljä kappaletta. Näistä vuonna 1781 ensi-iltansa saanutta "opera seriaa" "Idomeneota" pidetään säveltäjän ensimmäisenä kypsänä oopperateoksena. Teoksessa on havaittavissa Gluckin oopperauudistuksen vaikutus.


title: Oopperan historia

text: Ensimmäisen suurmenestyksen Mozart saavutti vuonna 1782 ensiesitetyllä oopperallaan "Ryöstö seraljista" ("Die Entführung aus dem Serail"), jonka on katsottu nostaneen saksalaisen Singspielin vakavasti otettavaksi taiteeksi. Oopperan aiheena oli romanttis-koominen pelastustarina, joka sijoittui turkkilaiseen haaremiiin. Turkkilaiseksotiikka oli Mozartin aikana suosittua. Mozart kuitenkin rikkoi aikansa sovinnaisuuksia kuvaamalla turkkilaisia inhimillisinä ja kokonaisvaltaisina ihmisinä sen sijaan, että olisi esittänyt heidät karikatyyreinä, mikä oli tuohon aikaan tavallista.


title: Oopperan historia

text: Tämän jälkeen Mozart sävelsi kolme koomista italialaista opera buffaa: "Figaron häät" (1786)," Don Giovannin" (1787) ja "Così fan tutten" ("Niin tekevät kaikki", 1790). Näiden oopperoiden libretot olivat Lorenzo Da Ponten käsialaa. Da Ponten librettojen syvälliset henkilöhahmot ja Mozartin psykologinen silmä nostavat nämä tavanomaista opera buffaa vakavammaksi taiteeksi. Viimeisenä elinvuotenaan Mozart sävelsi vielä kaksi oopperaa, "La clemenza di Titon" ("Tituksen lempeys") ja "Taikahuilun" ("Zauberflöte"). Taikahuilu on "Singspiel", jossa dialogi käydään resitatiivin sijaan puhumalla ja osa henkilöhahmoista ja tapahtumista on lajilleen tyypillisesti koomisia. Teos on kuitenkin täynnä symboliikkaa ja musiikillisesti niin rikas ja syvällinen, että sitä on pidetty ensimmäisenä suurena saksalaisena oopperana. Teoksen symboliikassa ja tunnelmassa on paljon yhteyksiä vapaamuurariliikkeeseen, johon Mozart kuului.


title: Oopperan historia

text: Viimeinen merkittävä wieniläisklassismin ooppera on Ludwig van Beethovenin "Fidelio", josta säveltäjä teki kolme versiota, ennen kuin se saavutti laajempaa menestystä. Ensimmäinen yritys nimellä "Leonore, oder die Triumph der Eheliche Liebe" valmistui vuonna 1805, mutta lopullisen muodon ooppera sai vasta 1814. "Fidelio" on Ranskan vallankumouksen ja ranskalaisen pelastusoopperan innoittama teos. Beethovenilla oli myös suunnitelmia muiden oopperoiden säveltämisestä, jotka eivät kuitenkaan toteutuneet.


title: Oopperan historia

text: Ranskan vallankumouksen jälkeen uudet vallanpitäjät ryhtyivät järjestämään suurimittaisia spektaakkeleja, joihin kuului suuria orkestereja ja kuoroja ja joissa esitettiin teoksia, jotka ylistivät voittoisaa kansakuntaa ja sen sankareita. Tämä vaikutti myös aikakauden oopperoihin, joissa kuorokohtaukset saivat aikaisempaa suuremman roolin. Vallankumouksellisen hurmoksen rauhoituttua palattiin oopperassa "opéra comiquen" pariin. Vuonna 1791 "Opéra-Comique" sai kilpailevan näyttämön "Théâre Feydeaun" ja talot kilpailivat aluksi kiihkeästi yleisöstä. Oopperatalot yhdistyivät kuitenkin vuonna 1807 "Théâre National de l’Opéra-Comiqueksi". Vallankumouksen tärkeimmäksi vaikutukseksi ranskalaiselle oopperalle jäi sen harrastuksen laajeneminen aikaisempaa laajempiin kansanryhmiin.


title: Oopperan historia

text:
Oopperan muotokielen kannalta merkittävä innovaatio ranskalaisessa klassismin oopperassa oli muistumamotiivien käyttöönotto, joka enteili myöhemmin Richard Wagnerin johtoaiheita. Aikakauden keskustelussa pohdittiin miten orkesteri voisi ennakoida draaman tilanteita ja muistuttaa niistä. Ehdotettiin myös, että orkesterilla voitaisiin esittää henkilöiden tunteita ja ajatuksia, vaikka itse roolihahmo vaikenisikin.
Vallankumouksen jälkeen oopperoiden yleiseksi teemaksi nousi pelastusooppera, jossa sankari pelastuu, yleensä viime hetkellä, kuolemalta tai muulta hirveltä kohtalolta jonkun tyrannin kynsistä. Pelastusoopperat esittelevät pääasiassa uskollisuuden tai urhoollisuuden kaltaisia moraalisia hyveitä. Tunnetuimpia aikakauden pelastusoopperoita oli Jean-Nicolas Bouillyn librettoon perustuva Pierre Gaveaux’n "Léonore, ou L’amor conjugal" ("Leonore, eli aviollinen rakkaus", 1799), jossa mieheksi pukeutunut nainen pelastaa aviopuolisonsa teloitukselta. Samaan librettoon sävellettiin lukuisia muitakin oopperoita, joista merkittävin on Ludwig van Beethovenin "Fidelio" (lopullinen versio vuonna 1814).


title: Oopperan historia

text: Merkittävin aikakauden säveltäjä oli italialaissyntyinen Luigi Cherubini, joka nuoruudessaan kirjoitti 13 italialaistyylistä oopperaa. Asetuttuaan Pariisiin hän tutustui ranskalaiseen oopperaperinteeseen ja Gluckin uudistuksiin. Cherubini toi oopperaan paljon piirteitä sinfonisen musiikin puolelta, mutta toisaalta hän ei parhaimmillaan uusien melodioiden keksimisessä. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat "Lodoïska" (1791) "Médéé"' ("Medeia", 1797). Säveltäjän uran loppupuolta varjosti hänen joutumisensa Napoleon I:n epäsuosioon.


title: Oopperan historia

text: Romantiikan aikakausi sijoitetaan eri taiteenlajeissa eri aikoihin. Laajasti määriteltynä ja jaettuna varhais-, täys- ja myöhäisromantiikkaan sen voidaan katsoa musiikissa alkaneen vuoden 1790 vaiheilla ja jatkuneen aina 1910-luvun alkuun asti.


title: Oopperan historia

text: 1800-luvun alkupuoli oli monin tavoin oopperan kulta-aikaa. Ympäri Eurooppaa pystytettiin uusia oopperataloja, ja musiikinlaji levisi myös Atlantin yli Yhdysvaltoihin. Suurinta osaa eurooppalaisista oopperataloista pyörittivät impressaarit, jotka saivat rahallista tukea valtiolta tai yksityisiltä lahjoittajilta. Suosituimmat ooppera-aariat levisivät myös pianosovitettuina nuottipainoksina yksityiskoteihin. Vaikka libretolla ja spektaakkelimaisella näyttämötekniikalla oli oopperoissa edelleen tärkeä asema, alkoi musiikki nousta kuitenkin keskeisimmäksi elementiksi, ja säveltäjät nousivat arvostuksessa kuuluisien laulajien rinnalle.


title: Oopperan historia

text: 1800-luvun loppupuolella ooppera kytkeytyi enenevässä määrin nationalismin aatteeseen. Aiheita haettiin kansakunnan historiasta ja myyteistä: esimerkiksi Richard Wagnerin" Der Ring" -tetralogia haki aiheensa saksalaisista kansantaruista. Nousevien musiikkimaiden kuten Venäjän oopperoissa käytettiin teemoina maan kansanmusiikkisävelmiä ja pyrittiin luomaan omintakeinen kansallinen musiikkityyli. Aikakaudelle tyypillistä oli myös vanhojen menestyneiden oopperoiden uudelleenesittäminen, mikä aikaisempina vuosikymmeninä ja -satoina oli ollut harvinaista. Näistä uudelleen esitetyistä oopperoista syntyi hiljalleen oopperan keskeinen repertuaari, ja uusien oopperoiden kysyntä väheni. Vähentynyt kysyntä antoi säveltäjille mahdollisuuden hioa teoksiaan pidempään. Perinteiden sijaan keskeiseen rooliin nousikin sävellyksen ennenkuulumattomuus ja omintakeisuus.


title: Oopperan historia

text: Oopperan kuulijakunta kasvoi ja niiden myötä myös oopperasalit. Uusien laajojen teosten esittämiseen tarvittiin suurempia orkestereita ja kasvaneet orkesterit puolestaan asettivat laulajien äänelle uusia vaatimuksia. Aikaisemmin suositut notkeat ja kevyet äänet korvautuivat voimakkaammilla ja intensiivisemmillä, jotka kuuluivat paremmin orkesterin yli. Tämän vuoksi säveltäjät ryhtyivät myös säveltämään vähemmän koristeellisia melodioita. Oopperasäveltäjien uutuudentavoittelu vaikutti myös oopperoiden librettoihin. Monet säveltäjät pyrkivät teoksissaan suurempaan realismiin ja kuvaamaan tavallisten ihmisten elämää ja tunteita. Toiset taas kääntyivät eksotiikkaan kuten Intiaan sijoitettu Léo Delibesin "Lakmé" tai Egyptissä tapahtuva Giuseppe Verdin "Aida".


title: Oopperan historia

text: Oopperaa syntyi myös kaksi uutta tyylilajia: Opéra bouffe Ranskassa ja operetti Itävallassa, Englannissa ja Yhdysvalloissa. Sähkövalon yleistyminen teattereissa vuosisadan loppuvaiheessa mahdollisti valojen tehokkaamman himmentämisen esityksen ajaksi, ja samalla oopperakulttuuri muuttui. Aiemman vapautuneen ilmapiirin sijaan, jossa keskustelu oli sallittua koko esityksen ajan, alettiin esityksiä seurata hiljaisuudessa. Vuosisadan loppupuolella oopperamaailma alkoi suurelta osin sekä ohjelmistoltaan että muutenkin muistuttaa nykyajan oopperaa.


title: Oopperan historia

text: Italiassa Gioacchino Rossini, Vincenzo Bellini ja Gaetano Donizetti kehittivät uuden italialaisen oopperatyylin, josta tuli hyvin suosittua Italian lisäksi koko Euroopassa. Heidän oopperansa olivat vuosisadan puoleen väliin tultaessa muodostuneet oopperatalojen keskeiseksi repertuaariksi ja oopperat "Sevillan parturi", "Norma" sekä "Lucia di Lammermoor" nousivat ensimmäisiksi klassikkoteoksiksi Händelin Messiaan tai Beethovenin sinfonioiden rinnalle. He myös loivat pohjan italialaisen oopperan useita sukupolvia kestäneelle valta-asemalle Euroopan musiikkimaailmassa.


title: Oopperan historia

text: Vaikka Rossini tunnetaan nykyisin pääasiassa koomisista oopperoistaan kuten "Sevillan parturi" tai "Italialainen Algeriassa", aikalaistensa piirissä hän oli tunnetuin vakavammista teoksistaan, joihin kuuluivat muun muassa "Otello", "Mooses Egyptissä" ja "Guillaume Tell". Rossiini tyylille ominaista oli opera buffan ja opera serian sekoittaminen sekä koomisissa että vakavissa teoksissa. Rossinin vaikutus myös uuden italialaisen bel canto -oopperatyylin oli keskeinen. Hänen säästeliäs orkestrointinsa nosti ja korosti laulua. Hänelle tunnusomainen sävellystekniikka, niin sanottu Rossinin crescendo, oli toistaa jotain musiikillista fraasia monta kertaa aina lujempaa ja usein korkeammalta jännityksen luomiseksi. Oopperassa perinteisesti näyttämötapahtumat ja muu toiminta olivat tapahtuneet resitatiivi-osien aikana ja varsinaiset aariat olivat yleensä ilmentäneet henkilöhahmojen reaktioita tapahtumiin. Rossini ja hänen libretistinsä uudistivat oopperan rakennetta siten, että aarioiden aikana tapahtui myös uusia juonenkäänteitä ja tunnelmien vaihtumisia. Juonta kuljetettiin eteenpäin jatkuvana resitatiivien, aarioiden ja kuoro-osuuksien virtana, missä myös orkesterilla ja kuorolla oli aikaisempaa keskeisempi asema.


title: Oopperan historia

text: Bellini oli Rossinin aikalainen, joka nousi kuuluisuuteen tämän vetäydyttyä oopperamaailmasta alle neljänkymmenen vuoden ikäisenä. Hän sävelsi kymmenen oopperaa, jotka kaikki olivat aiheiltaan vakavia ja joista tunnetuimpia ovat Norman lisäksi "Unissakävelijä" ("La Sonnambula", 1831) ja "Puritaanit" ("I Puritani", 1835). Bellini sävelsi pitkiä, koristeellisia ja tunteikkaita melodioita, joista tunnetuimpia esimerkkejä on Norman ensimmäinen aaria "Casta diva".


title: Oopperan historia

text: Donizetti nousi säveltämillään yli seitsemälläkymmenellä oopperalla italialaisen oopperan kärkinimeksi 1800-luvun toisen neljänneksen ajaksi. Hänen vakavista oopperoistaan tunnetaan parhaiten teokset "Anna Bolena", "Lucia di Lammermoor" ja "La fille du régiment" ("Rykmentin tytär"), buffa-oopperoista taas "Don Pasquale" ja "L’elisir d’amore" ("Lemmenjuoma"). Donizettin oopperat sekoittavat usein sentimentaalisuutta koomisiin aineksiin. Hän myös pyrki kuljettamaan teoksen juonta eteenpäin ja välillä vältti kadenssien kirjoittamista, jotka olisivat saaneet yleisön aloittamaan suosio-osoitukset, jotta draaman kaari säilyisi ison kohtauksen loppuun asti.


title: Oopperan historia

text: Donizettin kuoleman jälkeen italialaisen musiikin johtotähdeksi nousi yli viidenkymmenen vuoden ajaksi Giuseppe Verdi, joka sävelsi ensimmäisen 26 oopperastaan ollessaan 26-vuotias ja viimeisen vuonna 1893 80-vuotiaana. Verdi tuki Italian yhdistämisliikettä, Risorgimentoa, ja nousi sen esikuvaksi jopa siinä määrin, että Verdin nimestä muodostui isänmaallinen sotahuuto. Verdin oopperoiden menestyksen takana oli hänen kykynsä kirjoittaa mieleenpainuvia melodioita, jotka kuulostavat samanaikaisesti sekä tuoreilta, että tutuilta. Monissa aarioissaan hän käyttää yksinkertaista AABA-muotoa, joka tekee niistä helposti hahmotettavia. Verdi oli saanut myös korkeatasoisen harmonian ja kontrapunktin koulutuksen. Verdi valitsi oopperoidensa aiheet yleensä itse ja käytti paljon kuuluisien näytelmäkirjailijoiden, kuten William Shakespearen, Friedrich Schillerin ja Victor Hugon näytelmiä. Hän oli hyvin tarkka librettojensa suhteen ja kävi usein pitkiä kirjeenvaihtoja libretistiensä kanssa vaatien yhä uusia korjauksia. Isaiah Berlin, lainaten Friedrich Schillerin luokittelua, on todennut Verdin olevan ”naiivi säveltäjä” vastakohtana Richard Wagnerin edustamalle sentimentaalisuudelle. Verdin taide ilmensi suuria puhtaita tunteita eikä se pyrkinyt kritisoimaan vallitsevia oloja tai kuvaamaan neurooseja.


title: Oopperan historia

text: Verdin oopperat jatkavat tyylillisesti Rossinin, Bellinin ja erityisesti Donizettin luomaa jatkumoa. Verdi, kuten Wagnerkin, vei oopperaa kohti kokonaisdramaturgista näkemystä ja yhtenäistä musiikkidraamaa, joka hänen teoksissaan ilmeni erityisesti eri teosten osatekijöiden, kuten äänityyppien, dramaattisista kontrasteissa. Verdi oli kiinnostuneempi draamasta kuin häikäisevän vokaalitekniikan esittelystä. Aikakauden käytännöstä poiketen hän lyhensi ja yksinkertaisti laulumuotoja. Verdin oopperoissa on runsaasti toistuvia teemoja ja muistumamotiiveja, jotka liittyvät joihinkin oopperan keskeisiin juonenkäänteisiin, esimerkiksi Monteronen kiroukseen "Rigoletossa" tai suudelmaan "Otellossa". "Trubaduurissa" ja "La Traviatassa" alkusoitto on korvattu lyhyellä preludilla, jossa esitellään oopperan keskeiset melodiset teemat.


title: Oopperan historia

text: Verdin ensimmäinen suuri menestys oli vuonna 1842 valmistunut "Nabucco", mutta hänen tyylinsä esiintyy täysin kehittyneenä vasta hiukan myöhemmissä teoksissa "Rigoletto" (1851), "Il Trovatore" ("Trubaduuri", 1853) ja "La Traviata" (1853), jotka ovat edelleen suosituimpia ja eniten esitettyjä oopperoita maailmassa. Saavutettuaan menestystä ja taloudellisesti turvatun aseman Verdi alkoi työskennellä hitaammin ja sävelsi vain kuusi oopperaa kahden seuraavan vuosikymmenen aikana. Hän sai myöhempiin oopperoihinsa vaikutteita ranskalaisesta oopperamusiikista, erityisesti Meyerbeeriltä. Vuoden 1855 "Les vêpres siciliennes" sävellettiin Pariisin oopperaa varten Eugène Scriben librettoon. Kairon oopperan tilaama "Aida" (1871) sijoittui muinaiseen Egyptiin ja antoi Verdille tilaisuuden lisätä teokseen eksotiikkaa ja näyttämöspektaakkelia. Aidan jälkeen Verdi sävelsi enää kaksi oopperaa – molemmat Arrigo Boiton librettoon: Shakespearen näytelmiin "Othello" ja "Windsorin iloiset rouvat" pohjautuvat "Otello" (1887) ja koominen "Falstaff" (1893).


title: Oopperan historia

text: Giuseppe Verdin vaikutus italialaiseen oopperaan oli niin keskeinen ja jatkui niin kauan, että muut oopperasäveltäjät jäivät täysin hänen varjoonsa. Oopperatalojen tapa esittää uudelleen vanhoja aikaisemmin menestyneitä teoksia myös tarkoitti, että vain harvat oopperat Verdin jälkeen pääsivät osaksi oopperatalojen perusrepertuaaria. Harvoja poikkeuksia olivat Pietro Mascagnin "Cavalleria rusticana" (1890) ja Ruggero Leoncavallon "I Pagliacci" (Pajatso, 1892). Molemmat kuuluivat uuteen verismi-tyylisuuntaan, joka vastasi kirjallisuuden realismia. Veristinen ooppera pyrki kuvaamaan tavallisia, alempiin yhteiskuntaluokkiin kuuluvia ihmisiä jokapäiväisissä tilanteissa.


title: Oopperan historia

text: Verdin kuoleman jälkeen keskeiseksi italialaiseksi oopperasäveltäjäksi nousi Giacomo Puccini, joka sävelsi ensimmäisen oopperansa jo vuonna 1884. Kuitenkin vasta hänen kolmas oopperansa, "Manon Lescaut" (1893), nosti säveltäjän kansainväliseen maineeseen. Puccini loi oman musiikillisen tyylinsä, joka yhdisti Verdin melodiakeskeisyyden wagneriaaniseen johtoaiheiden () käyttöön ja antoi orkesterille suuremman roolin musiikillisen jatkumon luomisessa. Puccinin teoksissa aariat, kuoro-osuudet ja ryhmäkohtaukset ovat yleensä osana musiikillista jatkumoa eivätkä omia erillisiä numeroitaan. Rossinin ja Verdin noudattaman kohtausrakenteen on syrjäyttänyt eritempoisten ja -tunnelmaisten osien sulava vuo. Puccini myös hämärsi resitatiivin ja aarian rajaa.


title: Oopperan historia

text: Puccinin seuraavat oopperat "La bohème" (1896) ja "Tosca" (1900) olivat aiheiltaan ja musiikkidramaattiselta käsittelyltään veristisiä, vaikkakin romanttisempia ja sentimentaalisempia kuin esimerkiksi Leoncavallon "La bohème" (1897). Myöhemmissä teoksissaan "Madama Butterfly" (1904), "La fanciulla del West" ("Lännen tyttö", 1910) ja keskeneräiseksi jäänyt "Turandot" (1926) Puccini sijoitti tapahtumat eksoottisiin maihin: Japaniin, Villiin länteen ja historialliseen Kiinaan. Esimerkiksi "Madama Butterflyssä" Puccini käytti myös jonkin verran sovituksia aidoista japanilaisista teemoista ja pyrki säveltämään japanilaiselta kuulostavia melodioita.


title: Oopperan historia

text: Mosco Carnerin mukaan Puccini oli ”ylittämätön mestari sillä kaikkein omimmalla tasollaan, jolla eroottinen intohimo, aistillisuus, hellyys, paatos ja kohtalo kohtaavat ja sulautuvat”. Puccinin oopperoiden draaman käyttövoimana toimivat ennen kaikkea intohimoiset tunteet ja keskushahmona on yleensä aina kärsivä, puhdassieluinen sopraano, joka usein kuuluu sosiaalisesti alempaan luokkaan. Puccinin musiikin keskeinen anti on sen taiturimainen melodiikka, jolla säveltäjä onnistuu nopeasti luoda tunne henkilöistä ja tunnetiloista. Hän myös usein kaksin-, kolmin- tai jopa nelinkertaistaa vokaalisen linjan soittimilla. Harmonioiden käytössä Puccini oli myös muita italialaisia aikalaisiaan edellä ja hän käyttää rohkeasti muun muassa ylinousevia kolmisointuja, rinnakkaisia kvinttejä ja purkamattomia dissonansseja. Vuosisadan vaihteen jälkeen Puccinin tuotannosta löytyy myös kokosävelasteikkoja, bitonaalisuutta ja paljaita riitasointuja.


title: Oopperan historia

text: Saksalaisen romanttisen oopperan juuret olivat kielialueen Singspiel-perinteessä, johon säveltäjät toivat ranskalaisia romanttisia piirteitä samalla kuitenkin korostaen monia kansallisia piirteitä. Aikakauden yleinen saksalainen tapaa oli ottaa oopperoiden aiheet keskiaikaisista legendoista ja saduista ja tarinoissa oli usein voimakkaita yliluonnollisia voimia ja teemoja. Tarinoiden henkilöhahmot eivät edusta vain yksilöitä vaan myös sekä hyviä että pahoja yli-inhimillisiä voimia. Saksalainen ooppera erosi aikansa italialaisesta ja ranskalaisesta oopperasta jyrkästi nimenomaan antamalla tarinan fyysiselle ja hengelliselle taustalle keskeisen merkityksen. Saksalaisen oopperan musiikilliset ominaispiirteet olivat kansansävelmän kaltaisten yksinkertaisten melodioiden käyttö ja lisääntynyt kromatiikka harmoniassa.


title: Oopperan historia

text: Saksalaisen varhaisen romanttisen oopperan keskeinen teos on Carl Maria von Webernin "Der Freischütz" ("Taika-ampuja", 1821), joka oli vallankumouksellinen sekä uskaliaan orkestrointinsa ja harmonioidensa vuoksi, että asettaessaan draaman keskipisteeseen tavalliset ihmiset, jotka lauloivat ja kertoivat lavalla peloistaan ja rakkauksistaan. Taika-ampuja menestyttyä hyvin myös Lontoon Covent Gardenissa, tilattiin Weberiltä sinne uusi ooppera. Vuonna 1823 ensi-iltansa saanut "Oberon" jäi Weberin viimeiseksi oopperaksi säveltäjän kuoltua keuhkotautiin vain vähän yli kuukausi ensi-illan jälkeen.


title: Oopperan historia

text: Saksassa ei ollut kehittynyt samanlaista oopperateollisuutta kuin italiassa ja siten perinteen ylläpito oli muutamien yksilöiden varassa. Webernin kuoleman jälkeen ei saksassa sävelletty merkittävää oopperaa lähes sukupolveen, vaikka sekä Felix Mendelssohn että Robert Schumann yrittivät säveltää niitä. Molemmilla oli vaikeuksia löytää kelvollisia librettoja.


title: Oopperan historia

text: Richard Wagner aloitti oopperoiden säveltämisen 1830-luvun alkupuolella hänen työskennellessään oopperaseurueissa Etelä-Saksassa ja Latviassa. Kolmen keskeneräiseksi jääneen teoksen jälkeen ensimmäinen valmistunut ooppera oli satunäytelmään perustuva "Die Feen" ("Keijut", 1833), joka kuitenkin säveltäjän omasta pyynnöstä sai ensiesityksensä vasta tämän kuoltua vuonna 1895. Vuodet 1839–1842 Wagner asui Pariisissa työskennellen lehtimiehenä samalla yrittäen saada oopperoitaan esitetyksi. Hän ei kuitenkaan onnistunut tässä Meyerbeeriltä saamastaan avusta huolimatta. Palattuaan Saksaan vuonna 1842 Dresdenissä ensi-iltansa saanut "Rienzi, der letzte der Tribunen" saavutti suuren suosion samoin kuin seuraavana vuonna esitetty "Der fliegende Holländer" ("Lentävä hollantilainen"). Wagner tuki vuosina 1848–1849 tasavaltalaista kansannousua Dresdenissä ja joutui sen vuoksi lähtemään pitkään maanpakoon Sveitsiin. Sveitsissä vietettyjen vuosien aikana Wagner keskittyi massiivisen "Der Ring des Nibelungen" -tetralogian ("Nibelungin sormus") säveltämiseen ja keskeisten musiikkia koskevien näkemystensä saattamiseen kirjalliseen muotoon. Vuonna 1864 Wagner löysi suojelijakseen Baijerin kuninkaan Ludvig II:n, joka maksoi säveltäjän velat, myönsi tälle kuukausittaisen apurahan ja tuki Wagnerin oopperoiden produktioita. Ludvig II:n turvin ensi-iltansa saivat oopperat "Tristan und Isolde" ("Tristan ja Isolde", 1865), "Die Meistersinger von Nürnberg" ("Nürnbergin mestarilaulajat", 1868) ja Der Ringin kaksi ensimmäistä teosta "Das Rheingold" ("Reininkulta",1869) ja "Die Walküre" ("Valkyyria",1870). Vuonna 1870 Wagner aloitti Bayreuthin oopperatalon rakennustyöt ja vuonna 1876 siellä pidettiin ensimmäinen oopperafestivaali, jossa esitettiin ensi kertaa "Der Ring" kokonaisuudessaan. Toisilla festivaaleilla vuonna 1882 sai ensi-iltansa Wagnerin viimeiseksi jäänyt teos "Parsifal".


title: Oopperan historia

text: Wagner tuotti sävellystyönsä lisäksi myös mittavan määrän kirjallista tuotantoa, joka käsittelee taiteiden ja kulttuurin lisäksi myös yhteiskunnallisia, poliittisia ja rodullisia kysymyksiä. Hänen kirjallisessa tuotannossaan yhdistyy ristiriitaisella tavalla korkealentoinen esteettinen ja filosofinen näkemys karkeisiin hyökkäyksiin erityisesti juutalaisia vastaan. Wagnerin teosten pohjalta syntyi oma lähes uskonnon omainen wagnerismi, jonka muodot vaihtelivat kasvissyönnistä tietynlaiseen taiteelliseen ihanteeseen. Esseessään "Das Kunstwerk der Zukunft" ("Tulevaisuuden taideteos") Wagner esitteli yhtenäistaideteoksen () käsitteen, jolla hän kuvasi kansan luomaa teosta, joka astuu keskelle julkista areenaa ja poliittista elämää. Yhtenäistaideteoksessa ei ole myöskään rajaa esittäjien ja yleisön välillä ja siinä musiikki tanssi ja runous saavuttivat jälleen ”alkuperäisen yhteytensä”. "Oper und Drama" -esseessään (1851) Wagner puolestaan kritisoi absoluuttisen musiikin ajatusta ja katsoi, että musiikin tuli määräytyä kielen ja näyttämötoiminnan mukaan.


title: Oopperan historia

text: Keskeistä Wagnerin luomassa uudessa tyylissä oli aarioiden ja resitatiivien sulautuminen katkeamattomaksi musiikin virraksi, josta yksittäisiä kohtia ei usein voi lainkaan erottaa kokonaisuudesta. Wagnerin kypsän kauden teoksissa musiikki katkeaa vasta näytöksen vaihtuessa. "Gesamtkunstwerk" ajatuksen mukaisesti säveltäjä pyrki luomaan italialaisen numero-oopperan sijaan taidetta, jota yleisö seuraisi tarkkaavaisesti koko teoksen ajan. Yksi Wagnerin keskeisistä oopperan muotoa uudistavista keksinnöistä oli johtoaiheiden () käyttöönotto. Jo aikaisemmassa ranskalaisessa oopperassa oli tosin käytetty muistuma-aiheita tietyillä strategisilla hetkillä, mutta Wagner vei tekniikan paljon pidemmälle. Koko teoksen musiikki muodostui eri johtoaiheiden kudelmasta. Henkilöihin, esineisiin, ajatuksiin ja ideoihin liitettiin jokin musiikillinen teema, joka kuultiin musiikissa aina kyseisen asian esiintyessä näyttämöllä. Wagnerin teemat olivat vielä usein johdettavissa toisistaan ja niiden keskinäiset suhteet ja variaatiot myös veivät draamaa eteenpäin. Wagner oli myös länsimaisen musiikin ja erityisesti sen harmonioiden käsittelyn suuri uudistaja. Hän käytti runsaasti erilaisia dissonanttisia sointuja, joita hän saattoi purkaa hyvin epäperinteisillä tavoilla. "Tristan ja Isolde" -ooppera ja sen ensimmäinen sointu, niin sanottu Tristan-sointu, oli tässä suhteessa erityisen merkityksellinen. "Der Ringissä" Wagner puolestaan kehitti orkestrointitekniikkaa erityisesti vaskisektioiden osalta.


title: Oopperan historia

text: Wagner sävelsi varsin vähän oopperoita, mutta käytti vuosia teostensa valmistelemiseen ja hiomiseen. Tästä huolimatta Wagnerin asema 1800-luvun loppupuolen saksalaisessa oopperamaailmassa oli täysin ylivertainen ja oikeastaan kenenkään muun säveltäjän teoksia ei tuolta kaudelta ole jäänyt oopperatalojen pysyvään ohjelmistoon. Wagnerista on myös kirjoitettu enemmän kuin kenestäkään muusta säveltäjästä. Wagnerin taiteelliset ajatukset vaikuttivat myös oopperan ja musiikin ulkopuolella. Runoilijat, kuten Paul Verlaine ja Stéphane Mallarmé toivat symbolistisen koulukunnan runouteen vaikutteita hänen "Leitmotivistaan" ja symbolien käyttämisestä. Kuvataiteiden puolella wagnerististista kiinnostusta legendoihin ja symboleihin ilmensi muun muassa Gustav Klimt. Wagnerin antisemitistiset ajatukset saivat myös kannatusta, ja Wagnerista tuli myöhemmin natsi-Saksan kulttuurielämän tärkein säveltäjä. Wagnerin ja natsismin on vielä tänäkin päivänä joidenkin ihmisten mielessä niin vahva, ettei hänen musiikkiaan juuri esitetä Israelissa. Thomas Mann esseessään "Leiden und Grösse Richard Wagners" nosti Wagnerin koko 1800-luvun symboliksi kirjoittaessaan:


title: Oopperan historia

text: Saksalainen musiikkielämä oli Wagnerin kuoltua polarisoitunut kahteen leiriin: Wagnerin ympärille keskittyneeseen ryhmään, jotka pyrkivät säveltämään ohjelmamusiikkia ja Johannes Brahmsin johtamaan absoluuttisen musiikin kannattajiin. Saksalaisen oopperan johtohahmoksi nousi edelliseen ryhmään kuulunut Richard Strauss, joka sävellystyönsä lisäksi oli kuuluisa kapellimestari. Strauss ei aluksi arvostanut Wagnerin musiikkia, mutta tutustuttuaan siihen kapellimestarin tehtäviään varten hänen näkemyksensä muuttui. Wagnerin vaikutus on helposti kuultavissa Straussin ensimmäisessä oopperassa "Guntram" (1894), joka ei kuitenkaan saavuttanut suurta menestystä.


title: Oopperan historia

text: Straussin seuraava ooppera "Feuersnot" ("Tulenpuute", 1901) menestyi paremmin, mutta sai osakseen moraalista paheksuntaa sisältämänsä mauttomana pidetyn huumorin vuoksi. Kuitenkin todellinen vastalauseiden myrsky käynnistyi Oscar Wilden näytelmään pohjautuvan "Salomen" (1905) myötä, jonka "seitsemän hunnun tanssi" on kohahduttanut aivan viime vuosinakin alastomuudellaan. Oopperan musiikki oli myös ennenkuulumattoman atonaalista. Salomessa ja myös sitä seuranneessa "Elektrassa" (1909) orkesterilla on hyvin keskeinen osuus, ja ne ovat luonteeltaan lähes sinfonisia. Elektran ja useimpien Straussin myöhempien teosten libretot on kirjoittanut Hugo von Hofmannsthal, joka oli aikanaan hyvin arvostettu ja tunnettu kirjailija. "Elektran" raaka atonaalisuus ja päähenkilön hirviömäisyys on tehnyt siitä vaikeasti lähestyttävän ja se ei ole suosiossa noussut muiden säveltäjän teosten tasolle, vaikka teknisesti sen voidaan katsoa olevan yksi hänen huippusuorituksistaan. Straussin seuraava ooppera "Der Rosenkavalier" ("Ruusuritari", 1910), oli paluuta perinteisempiin harmonioihin ja viittasi enemmän Mozartin klassismiin kuin myöhempään schönbergiläiseen atonaalisuuteen, josta "Elektrassa" on jo viitteitä. "Ruusuritari" oli suurmenestys ja kuuluu yhä maailman eniten esitettyihin oopperoihin.


title: Oopperan historia

text: Muita Straussin aikalaisoopperasäveltäjiä olivat muun muassa Richard Wagnerin poika Siegfried Wagner, joka sävelsi 18 pääasiassa satuaiheista oopperaa. Siegfriedin ei kuitenkaan katsottu yltävän isänsä tasolle ja hänen teoksensa ovat yleensä unohtuneet. Engelbert Humperdinckin Grimmin veljesten samannimiseen satuun perustuva Singspiel "Hänsel und Gretel" ("Hannu ja Kerttu", 1893) sen sijaan on edelleenkin esitetty. Hans Pfitznerin Straussin ja muiden säveltäjien modernismille voimakkaaksi vastalauseeksi sävelletty "Palestrina" (1917) ooppera kertoo kuuluisan, joskin ainakin osittain epähistoriallisen, tarinan "Missa Papae Marcelli"-teoksen synnystä. "Missa Papae Marcellin" kerrotaan vaikuttaneen katolisen kirkon Trenton kirkolliskokouksessa tekemään päätökseen hyväksyä polyfoninen musiikki jumalanpalveluksissa. Oma omintakeinen ryhmänsä 1900-luvun alkupuolella oli joukko säveltäjiä, joilla oli sekä saksalaisia ja italialaisia sukujuuria ja jotka rohkeasti yhdistivät molempien maiden oopperaperinnettä. Näihin säveltäjiin kuuluivat muun muassa Ermanno Wolf-Ferrari ja ennen kaikkea Ferruccio Busoni, jonka merkittävin teos on "Doktor Faust" ("Tohtori Faustus", 1925).


title: Oopperan historia

text: Ranskassa ooppera säilyi arvostetuimpana sävellyslajina koko 1800-luvun ajan ja Jean-Baptiste Lullyn ajoista alkaen ranskalaisen oopperan keskuspaikkana oli ollut Pariisi. Vallankumouksen aikana aikaisempi lainsäädäntö oli kumottu ja kenelle tahansa annettiin oikeus perustaa oopperataloja ja esittää oopperoita. Napoleonin aikana oopperan esittämistä rajoitettiin uudelleen ja vain kolme oopperataloa sai toimia. Näistä oopperasaleista arvostetuin, "Opéra" keskittyi traagisiin teoksiin, muun muassa Christoph Willibald Gluckin oopperoiden uudelleenesityksiin ja ulkomaisten teosten kuten Mozartin oopperoiden ranskankielisiin versioihin. "Opéra-Comiquen" esityksissä käytettiin puhuttuja vuorosanoja resitatiivin sijaan ja "Théâtre Italien" esitti italiankielisiä oopperoita: niin Ranskassa sävellettyjä uusia kuin vanhoja esimerkiksi Mozartin teoksia.


title: Oopperan historia

text: Napoleonin kukistumisen jälkeen Ranskaan palautettiin monarkia Ludvig XVI:n noustessa valtaistuimelle, ja "Opéralle" rakennettiin uusi teatteri ja "Théâtre Italienin" johtoon nousi itse Rossini. Heinäkuun vallankumouksen myötä monarkian tuki oopperalle alkoi kuitenkin vähentyä ja oopperaa alettiin tehdä enenevässä määrin vaurastuneelle keskiluokalle. Tämän johdosta Pariisissa kehittyi uusi oopperan laji "Grand opéra", joka pyrki tarjoamaan spektaakkelimaista viihdykettä uudelle yleisölle. Oopperoiden librettoihin lisättiin mahdollisimman paljon baletti-, kuoro- ja joukkokohtauksia sekä näyttävää näyttämötekniikkaa ja keskiluokkaa pyrittiin kosiskelemaan kuvaamalla aristokratia usein ilkeiksi ja heidän vastustajansa hyveellisiksi. Ensimmäisinä "Grand opéroina" pidetään Rossinin "Guillame Telliä" ja Auberin "La muette de Porticia", joka käsitteli 1600-luvulla tapahtunutta maatyöläisten kapinaa. Vuoden 1830 "La muette de Porticin" esitys Brysselissä teki yleisöön niin suuren vaikutuksen, että se aloitti mellakan teatterissa, joka lopulta johti Belgian itsenäisyyteen. "Grand opéran" rinnalla Ranskassa sävellettiin ja esitettiin edelleen laajasti koomisia oopperoita, joissa käytettiin puhuttua dialogia resitatiivin sijaan. "Opéra Comique" oli myös yleensä pienimuotoisempaa ja vähemmän juhlallista.


title: Oopperan historia

text: "Grand opéran" merkittävimmiksi vaikuttajiksi nousivat libretisti Eugène Scribe ja säveltäjä Giacomo Meyerbeer, joiden yhteiset oopperat "Robert le diable" ("Paholainen Robert", 1831) ja "Les Hugenots" (1836) ovat muodostuneet tyylilajin merkkipaaluiksi. Meyerbeer syntyi alkuaan saksalais-juutalaiseen perheeseen Berliinissä, jossa hänet tunnistettiin lapsineroksi pianonsoitossa. Ennen muuttoaan Ranskaan hän vietti 19 vuotta oopperasäveltäjänä Italiassa, jossa hän myös italialaisti etunimensä (alun perin Jakob). Tästä taustasta johtuen hän hallitsi laaja-alaisesti eri aikakauden musiikkityylejä. Meyerbeerin Grand operat sai lukuisia ihailijoita ja imitoijia muiden säveltäjien piirissä ja muun muassa Jacques Fromental Halévyn ja myöhemmin Donizettin ja Giuseppe Verdin teoksissa, muun muassa "Don Carlosissa" ja "Les Vêpres siciliennesissä", on kuultavissa hänen vaikutuksensa. Erityisen merkityksellistä Meyerbeerin vaikutus oli Richard Wagneriin, jonka "Rienzi" on tyylipuhdas "Grand opéra" ja jonka myöhäisemmät teokset ovat saaneet paljon vaikutteita "Les Hugenots'sta". "Grand opéra" säilyi ranskalaisen oopperaelämän keskeisimpänä tyylisuuntana Meyerbeerin "L’Africaine" (1865) ja Pariisin oopperaa varten sävellettyyn Verdin "Don Carlosiin" (1867) asti, mutta tämän jälkeen sen suosio alkoi laskea ja se sekoittui muihin vakavan oopperan tyylisuuntiin.


title: Oopperan historia

text: Romantiikan aikana "Opéra Comiquesta" kehittyi uusi tyylilaji 1800-luvun loppupuolella, joka sai nimensä Pariisin vuonna 1851 perustetun "Théâtre Lyriquen" mukaan. Lyyrinen ooppera oli muodoltaan ja mittakaavaltaan perinteisen ranskalaisen koomisen oopperan ja "Grand opéran" välimuoto, joiden aiheet olivat yleensä romanttisia. Lyyrisen oopperan perinteessä pyrittiin yhdistämään wagneriaaninen jatkuva melodia perinteiseen ranskalaiseen oopperaan. "Opéra lyrique'in" keskeisimmät säveltäjät olivat Charles Gounod, Jules Massenet ja Léo Delibes.


title: Oopperan historia

text: Charles Gounodin todellinen läpimurto useamman menestyneen teoksen jälkeen oli "Faust" (1859), josta se hienojen melodioiden ja värikkään orkestroinnin ansiosta tuli yksi maailman eniten esitetystä oopperoista: vuoteen 1934 mennessä sitä oli esitetty jo 2000 kertaa. Vaikka Gounodia arvosteltiin välillä rankastikin hänen uuden tyylinsä vuoksi, pian muutkin ranskalaiset säveltäjät alkoivat säveltää samaan tyyliin.


title: Oopperan historia

text: Georges Bizet oli ranskalaisen oopperan seuraava merkittävä uudistaja tuoden siihen rohkeampaa harmonioiden käyttöä ja rytmistä vapautta. Nuorena hän opiskeli muun muassa Gounod’n johdolla ja hänen teoksissaan onkin selvästi kuultavissa tämän vaikutus Verdi ja Meyerbeer vaikutteiden lisäksi. Bizet’n varhaistuotannon parhaimpana teoksena pidetään oopperaa "Les pêcheurs de perles" ("Helmenkalastajat", 1863). Säveltäjän suurimmaksi menestykseksi muodostui kuitenkin "Carmen" (1875), joka on nykyisin yksi maailman esitetyimmistä oopperoista kautta aikain. Aikanaan "Carmenia" pidettiin kuitenkin fiaskona ja moraalittomana muun muassa sen voimakkaan ja itsenäisen naispäähenkilön ja sen ”realistisen” aiheen käsittelyn vuoksi. "Carmen" on melodiikaltaan runsas, eloisan rytmikäs ooppera, johon Bizet lisäsi eksoottista väriä espanjalaisesta kansanmusiikista muun muassa kuuluisien habanera- ja seguedilla-jaksojen avulla. Bizet’n eksotismia jatkoi Léo Delibes, joka sävelsi pääasiassa yksinäytöksisiä "opera comiqueita" ja operetteja. Vakavamman oopperansa "Lakmé" (1883) hän sijoitti Intiaan ja sen päähenkilönä on bramiini-prinsessa, joka rakastuu englantilaiseen upseeriin.


title: Oopperan historia

text: Bizet’n kuoleman jälkeen ranskalaisen oopperan keskeiseksi säveltäjäksi nousi Jules Massenet, jonka läpimurtoteos "Le roi de Lahorre" ("Lahorren kuningas", 1877) oli aikanaan ennätyksellisen kallis oopperaproduktio. "Manon" (1884) on Puccinin samanaiheista oopperaa kevyempi ja sisältää paljon kaunista musiikkia. Massenet oli viimeinen tuottelias ranskalainen oopperasäveltäjä, joka uransa aikana sävelsi 26 oopperaa muiden sävellystöiden lisäksi, jotka sisältävät muun muassa oratorioita, kantaatteja ja baletteja. Massenet onnistui myös aikaisempia ranskalaisia oopperasäveltäjiä paremmin sulattamaan wagnerilaiset elementit osaksi omaa persoonallista tyyliään, jonka keskeisiä piirteitä olivat kauniit, laajakaariset melodiat, yksinkertainen mutta ilmaisuvoimainen orkestrointi ja harmonioiden käyttö. Massenet’n kuoleman jälkeen hänen teoksensa jäivät kuitenkin nopeasti unohduksiin tullakseen uudelleenlöydetyksi vasta yli puoli vuosisataa myöhemmin.


title: Oopperan historia

text: Ensimmäinen pysyvä ooppera perustettiin Venäjän keisarikunnassa jo vuonna 1736 Pietarin hovissa ja se esitti ensimmäisen oopperan venäjäksi jo vuonna 1755. Kuitenkin 1800-luvulle asti oopperan laulajat ja säveltäjät olivat pääasiallisesti ulkomaalaisia. 1800-luvun kansallisuusaatteiden syntymisen myötä venäläiset taiteilijat pyrkivät kansallisromanttisessa hengessä luomaan uutta leimallisesti venäläistä taidetta. Ensimmäinen kansainväliselle tasolle yltänyt venäläinen säveltäjä oli Mihail Glinka, jonka patrioottinen, ehkä jopa propagandistinen, "Elämä tsaarin puolesta" ("Жизнь за царя", "Žizn za tsarja", 1836) oli ensimmäinen kauttaaltaan venäjäksi esitetty ooppera. "Elämä tsaarin puolesta" sekä Glinkan toinen ooppera Aleksandr Puškinin runoon perustuva "Ruslan ja Ljudmila" ("Руслан и Людмила", "Ruslan i Ljudmila", 1842) sisältävät jo useita myöhemmin venäläisen musiikin tunnuspiirteiksi muodostuneita piirteitä kuten modaalisten asteikkojen käyttö ja venäläisten kansanmusiikkisävelmien lainaaminen ja kansanmusiikinomaisuuteen pyrkiminen. Glinkan venäläisen oopperan perinnettä jatkoi Aleksandr Dargomyžski, joka ensimmäisissä oopperoissaan oli saanut vaikutteita ranskalaisesta Grand opérasta. Keskeneräiseksi jäänyt ja Nikolai Rimski-Korsakovin viimeistelemä "Kivinen vieras" ("Каменный гость", "Kamennyi gost", 1872) oli musiikillisesti kokeileva: siinä käytettiin rohkeita harmonioita, modulaatioita eikä siihen oltu merkitty sävellajeja lainkaan. Aleksandr Serovin suuri esikuva oli Richard Wagner, vaikka hänen oopperansa "Judith" (1863) ja "Rogneda" (1865) muistuttivatkin enemmänkin mayerbeeriläistä grand opéraa kuin Wagnerin kokonaistaideteoksia.


title: Oopperan historia

text: 1800-luvun puolenvälin jälkeen venäläinen musiikkielämä puhkesi kukoistukseen Pietarin ja Moskovan konservatorioiden perustamisen johdosta. Oppilaitosten myötä venäläisten muusikoiden ja säveltäjien ammattitaito nousi uudelle tasolle ja loi pohjan vahvalle taidemusiikkiperinteelle, joka jatkuu Venäjällä yhä. Mili Balakirevin, César Cuin, Aleksandr Borodinin, Modest Musorgskiin ja Nikolai Rimski-Korsakovin muodostama kansallismielinen ”mahtava pieni ryhmä” pyrki luomaan Glinkan jalanjäljissä uutta aidosti venäläistä musiikkia. Ryhmän jäsenistä Nikolai Rimski-Korsakov oli erityisen tuottelias oopperasäveltäjä yhteensä viidellätoista oopperalla, joista tunnetuimpia ovat "Sadko" (Садко, 1896), "Tsaari Saltanin tarina" ("Сказка о царе Салтане", "Skazka o tsare Saltane", 1900) ja "Kultainen kukko" ("Золотой петушок", "Zolotoi petušok", 1909). Omien teostensa lisäksi Rimski-Korsakov myös viimeisteli Borodinin "prinssi Igor" oopperan, orkestroi osittain Cuin "William Ratcliffin" aikaisemmin mainitun "Kivisen vieraan" lisäksi. Viisikon merkittävimmäksi oopperasäveltäjäksi nousi kuitenkin Modest Musorgski, vaikka suurin osa hänen oopperaprojekteistaan jäi keskeneräisiksi. Venäläisen oopperan merkkipaalu "Boris Godunov" (Борис Годунов, 1869) kävi läpi myös lukuisia revisioita ennen kuin se saavutti lopullisen muotonsa. Se esitettiin ensimmäistä kertaa vasta 1874 johtuen muun muassa ongelmista sensoriviranomaisten kanssa. Musorgskin kuoltua alkoholismiin vain 42-vuotiaana Rimski-Korsakov muokkasi teosta poistaakseen ystävänsä "kömpelyydet". Tämän jälkeen teosta kuitenkin alettiin esittää enemmän. 1900-luvun aikana Musorgskin alkuperäisen tummasävyisen orkestroinnin arvostus on noussut. Musorgskin toisesta historiallisesta oopperasta, "Hovanštšinasta" ("Хованщина"), oli valmiina vain pianopartituuri säveltäjän kuollessa, ja senkin viimeisteli ensi-iltaan Rimski-Korsakov. Dmitri Šostakovitš laati myöhemmin uuden soitinnuksen, jonka arvellaan olevan lähempänä säveltäjän alkuperäistä tarkoitusta.


title: Oopperan historia

text: "Mahtavan pienen ryhmän" edustaman kansallisromanttisen näkemyksen näennäisenä vastapainona 1800-luvun loppupuolella oli Pjotr Tšaikovski, vaikka tämä arvostikin suuresti Mili Balakireviä ja oli myös hyvin kansallistuntoinen. Tšaikovski oli ensimmäinen venäläinen säveltäjä, joka oli saanut täysin ammatillisen koulutuksen, mikä oli osaltaan vaikuttamassa hänen leimautumiseensa "länsimaisten vaikutteiden kannattajaksi". Tšaikovskin kaksi tärkeintä oopperateosta perustuvat Aleksandr Puškinin teoksiin. Näistä "Jevgeni Onegin" ("Евгений Онегин", 1879) sisältää kansanmusiikinomaisia aineksia ja siinä liitetään taidokkaasti eri sävellajeja henkilöhahmoihin ja tunteisiin. "Patarouva" ("Пиковая дама", "Pikovaja dama", 1890) sijoittui Katariina Suuren Venäjälle ja siinä lainataan tuon aikakauden musiikkia.


title: Oopperan historia

text: Ennen vallankumousta merkittävimmät oopperasäveltäjät olivat Sergei Tanejev, Sergei Rahmaninov ja Igor Stravinsky. Rahmaninovin muun tuotannon varjoon jäänyt "Francesca da Rimini" (1906) oli vaikutteita italialaisesta verismistä. Stravinsky sävelsi ennen ulkomaille muutamistaan oopperan "Satakieli" (1914), jossa oli jo havaittavissa säveltäjän moderni ote varsinkin musiikkidramatiikan osalta.


title: Oopperan historia

text: 1900-luvun aikana ooppera kehittyi muun taidemusiikin tavoin eri suuntiin, ja siksi oopperan kehitystä voidaan tarkastella ensisijaisesti yksittäisten säveltäjien ja teosten kautta, koska oopperalla muotokieli ei ollut enää yhtenäinen. Vuosisadan aikana säveltäjät loivat uutta oopperataidetta monin toisesta poikkeavin keinoin. Vuosisadan alussa sävelletyt oopperat olivat vielä kauttaaltaan tonaalisia ja sävelkieli yhtenäisempää, mutta 1900-luvun musiikissa säveltasojärjestelmien, rytmin ja muodon saralla tehdyt innovaatiot tulivat värittämään myös oopperataidetta.


title: Oopperan historia

text: Kehityskulku saksalaisessa musiikissa Webernin "Taika-ampujasta" Straussin "Elektraan" huipentui Arnold Schönbergin musiikissa, jossa säveltäjä luopui kokonaan 300 vuotta musiikkia hallinneesta duuri-mollitonaliteetista. Hänen varhainen musiikkidraamansa "Erwartung" (”Odotus”, 1909) sopraanolle ja orkesterille on tarina naisesta, joka odottaa rakastettuaan pimeässä metsässä. Se sai jatkoa teoksilla "Die Glückliche Hand" (”Onnellinen käsi”, 1913), "Von heute auf Morgen" (”Tästä aamusta lähtien”, 1930) ja keskeneräiseksi jääneellä oopperalla "Mooses ja Aaron" ("Moses und Aron"). Erityisesti kahdessa jälkimmäisessä oopperassa Schönberg käytti uutta kehittämäänsä kaksitoistasäveljärjestelmää. "Mooses ja Aaron" -oopperaa pidetään yhtenä 1900-luvun musiikin keskeisistä oopperateoksista. Mooseksen osuudet oopperassa ovat niin sanottua puhelaulua ("Sprechgesang"), jossa lauluäänellä tuotetaan vain summittaisia sävelkorkeuksia, mutta ei varsinaisesti lauleta. Tuntemattomasta syystä Schönberg ei koskaan säveltänyt oopperan kolmatta näytöstä, vaikka libretto siihen oli kirjoitettu.


title: Oopperan historia

text: Schönbergin oppilaan Alban Bergin ensimmäinen oopperateos "Wozzeck" (1925) on ekspressionistisen oopperan ja koko 1900-luvun oopperataiteen merkkiteos, joka perustuu Georg Büchnerin näytelmään. Ooppera ei ole puhtaasti atonaalinen eikä dodekafoninenkaan, vaikka atonaalisuutta ja dodekafoniaa käytetäänkin teoksessa tehokeinoina kuten myös Schönbergin kehittämää puhelaulua. Rakenteeltaan ooppera on kolminäytöksinen ja jokaisessa näytöksessä on viisi kohtausta, joista kukin perustuu omaan musiikilliseen muotoonsa: esimerkiksi sonaatti tai rondo. Teoksen päähenkilö Wozzeck on ympäristönsä epäonninen uhri, joka on kanssaihmistensä halveksima ja rakkaudessa petetty ja joka lopulta ajautuu murhaan ja itsemurhaan. Bergin toinen ooppera "Lulu" jäi keskeneräiseksi säveltäjän kuollessa vuonna 1935. Sen jälkeen, kun Schönberg, Anton Webern ja Alexander von Zemlinsky olivat kieltäytyneet teoksen viimeistelemisestä, Bergin leski ilmoitti, ettei sitä voitu saattaa päätökseen, eikä luovuttanut hallussaan ollutta materiaalia kenellekään. Teoksen viimeisestä näytöksestä oli kuitenkin olemassa perinpohjaiset säveltäjän luonnokset ja osa orkestroinnistakin valmiina ja se esitettiin lopulta Friedrich Cerhan viimeistelemänä vuonna 1979. "Lulussa" Berg käyttää runsaammin kaksitoistasäveljärjestelmää ja kuutta hyvin erilaista vokaalisen ilmaisun muotoa puhutusta dialogista aina päähenkilön runsaasti koristeltuun lauluun.


title: Oopperan historia

text: Toisen Wienin koulukunnan säveltäjien rinnalla Weimarin tasavallassa toisenlaista oopperatraditiota edusti muun muassa säveltäjien Kurt Weill ja Ernst Křenekin edustama "Zeitoper" tai ajankohtaisooppera. Křenek ja Weill pyrkivät tekemään oopperasta laajempien kansankerroksien taidetta yhdistelemällä oopperaan viihteellisinä pidettyjä aineksia, kuten sketsejä ja tanssinumeroita. Křenekin läpimurtoteos "Jonny spielt auf" (”Jonny alkaa soittaa”, 1927) yhdisti ennenkuulumattomalla tavalla jazz-aineksia taidemusiikkiin. Oopperan libretossa esiintyy myös kiitojunia, poliisiautoja ja muita uuteen moderniin elämäntapaa kuuluvia aineksia. Siitä tuli valtavan suosittu ja se käännettiin nopeasti 14 kielelle. Weillin varhaistuotannossa oli vaikutteita ekspressionisteilta, ja säveltäjä sekoitti erilaisia sävellystyylejä toisiinsa vapaasti koko uransa ajan. Merkittävä vaikutus Weilin musiikkiin oli myös yhteistyöllä näytelmäkirjailija Bertolt Brechtin kanssa. Heidän tunnetuin yhteisproduktionsa on John Gayn Kerjäläisoopperaa mukaileva "Kolmen pennin ooppera" ("Die Dreigroschenoper", 1928), joka kritisoi voimakkaasti Saksassa vallinnutta korruptiota. "Zeitoper" jäi lyhytikäiseksi ilmiöksi erityisesti siksi, että vuonna 1933 valtaan nousseet natsit suosivat perinteistä saksalaista oopperataidetta, erityisesti Wagneria, ja tukahduttivat modernistiset suuntaukset. Sekä Křenek että Weill, samoin kuin Schönberg, muuttivat tämän seurauksena 1930-luvulla Yhdysvaltoihin.


title: Oopperan historia

text: Kansallissosialistien noustua valtaan he perustivat pian valtakunnanmusiikkikamarin () valvomaan musiikkielämää. Sen johtoon Joseph Goebbels nimitti vuonna 1933 lähes 70-vuotiaan Richard Straussin. Strauss pakotettiin kuitenkin pian eroamaan, koska hän jatkoi yhteistyötä juutalaisen libretistin Stefan Zweigin kanssa. Natsit määrittelivät Kolmannessa valtakunnassa sallitun musiikin tarkkaan: musiikki ei saanut olla dissonanttista, atonaalista, dodekafonista, "kaoottista", juutalaista, jazz-vaikutteista tai vasemmistolaista. Tämän perusteella valtaosa modernistisesta ja modernista musiikista kiellettiin. Vallanpitäjät keskittyivät 1800-luvun suurten saksalaisten säveltäjien kuten Beethovenin ja Anton Brucknerin teosten esittämiseen osoittaakseen Saksan kansan ylivertaisuutta muihin kansallisuuksiin nähden. Erityisesti vallanpitäjien suosiossa oli Richard Wagner säveltäjän antisemiittisten näkemyksien ja "Ring"-sarjan saksalaisen mytologian vuoksi. Adolf Hitler oli suuri Wagnerin ihailija ja pyrki yhdistämään tämän musiikin kehittämäänsä Saksan kansan sankarilliseen historiaan. Hitler oli myös Bayreuthin oopperafestivaaleja johtaneen Winifred Wagnerin, säveltäjän pojan Siegfriedin lesken, henkilökohtainen ystävä ja oopperafestivaaleista tuli merkittävä kansallinen tapahtuma ja se sai valtiolta rahallista tukea. Wagnerin musiikki liitettiin myös Kolmannen valtakunnan kohtaloihin: kun uutinen Stalingradin antautumisesta oli kantautunut Berliiniin, radiossa soitettiin toistuvasti useiden päivien ajan Siegfriedin hautajaismarssia Jumalten tuhosta.


title: Oopperan historia

text: Ainoa natsi-Saksassa säveltänyt säveltäjä, joka on noussut kansainväliseen maineeseen on Carl Orff, jonka näyttämökantaatti Carmina Burana on erityisen tunnettu. Orff sävelsi myös lukuisia muita näyttämöteoksia, jotka kuitenkaan eivät ole tulleet laajasti esitetyiksi Saksan ulkopuolella. Myös Werner Egk sävelsi lukuisia teoksia, joista musiikillisesti hyvin perinteinen "Die Zaubergeige" (”Taikaviulu”, 1935) oli kansallissosialistisen Saksan suosituimpia oopperoita.


title: Oopperan historia

text: Vaikka Claude Debussyta kutsutaan yleisesti impressionistiksi, hän itse piti itseään pikemminkin symbolismin edustajana. Symbolistit ottivat paljon vaikutteita Wagnerin oopperoiden mytologiasta ja ei ollut yllättävää, että Debussy valitsi oopperansa libreton pohjaksi tunnetun symbolistisen kirjailijan Maurice Maeterlinckin näytelmän "Pelléas et Mélisande". Oopperassa Debussy käytti aivan uudenlaista harmonista kieltä, jossa yhdistettiin wagneriaanisten johtoaiheet Musorgskin "Boris Godunovin" erikoisiin harmonioihin ja rytmeihin. Hän käytti lisäksi muun muassa Franz Lisztin suosimat kokosävelasteikot. Keskeisin elementti Debussyn musiikissa oli kuitenkin sen sointiväri.


title: Oopperan historia

text: Debussyn ainoaksi jäänyt ooppera "Pelléas et Mélisande" (1902) oli suuri menestys, vaikka se herätti närää konservatiivisimmissa musiikkipiireissä. Debussy suunnitteli pitkään oopperoiden säveltämistä Edgar Allan Poen kahden näytelmän pohjalta, mutta molemmat jäivät keskeneräisiksi. Maurice Ravelin "L’Heure Espagnole" ("Espanjalainen hetki", 1911) on farssi, jonka lauluosuudet ovat lähellä normaalia puhetta ja joita säestävä orkestrointi on rytmisesti vapaata ja improvisaationomaista. Ravelin käyttämä orkesteri oli suuri ja "L’Heure Espagnolessa" sekä toisessa oopperassa "L’Enfant et les sortilèges" (”Lumottu lapsi”, 1925) käytetään jazz- foxtrot- ja ragtime-elementtejä.


title: Oopperan historia

text: Ranskalaisen musiikin keskeinen vaikuttaja 1920-luvulla oli uusklassista tyylisuuntaa edustanut Les Six -ryhmä, jonka muodostivat Georges Auric, Louis Durey, Arthur Honegger, Darius Milhaud, Francis Poulenc ja Germaine Tailleferre. Heidän tavoitteenaan oli saksalaisen romantiikan jälkien poistaminen Ranskan musiikista, impressionismin herkkyyden terävöittäminen ja uusien klassististen ihanteiden omaksuminen. Ryhmä käytti oopperoissaan paljon Jean Cocteaun librettoja.


title: Oopperan historia

text: Arthur Honeggerin oratoriossa "Le roi David" (”Kuningas David”, 1921) sekä oopperoissa "Judith" (1926), ja "Antigone" (1927) kuuluvat säveltäjän musiikin tyypilliset piirteet: musiikin dynaamisuus, rohkeat orkesterivärit ja kirpeät harmoniat. "Le roi Davidissa" säveltäjä yhdisti perinteiseen kuorolauluun piirteitä gregoriaanisesta laulusta, barokkipolyfoniasta ja jazzista. Milhaud’n lukuisista oopperoista parhaimpina on pidetty kamarioopperaa "Les malheurs d'Orphée" (”Orpheuksen onnettomuudet”, 1926), Aiskhyloksen trilogiaan perustuvaa monimutkaista ja moniosaista mittavaa teosta "Oresteia" (1913–22), jonka viimeinen osa esitettiin radiossa vasta vuonna 1949 sekä suurimuotoista "grand opéraa " "Bolivar" (1936). Francis Poulencin surrealistinen "Les mamelles de Tirésias" (”Tiresiaan rinnat”, 1947) perustuu Guillaume Apollinairen näytelmään. Se koostuu enimmäkseen sarjasta soololauluja, joita yhdistetään toisiinsa välillä puhutulla dialogilla ja toisinaan resitatiivilla. Harmonioiltaan ooppera on perinteisen tonaalinen. "Dialogues des Carmélites" (”Karmeliittanunnien keskusteluja”, 1957) sijoittuu Ranskan vallankumouksen ympärille. Oopperassa käytetään modaalisia harmonioita, jotka ovat saaneet vaikutteita Musorgskilta ja Stravinkylta. Poulencin viimeiseksi oopperaksi jäi "La Voix humaine" (”Ihmisääni”, 1959). Ooppera kertoo tarinan naisesta, joka puhelinkeskustelun aikana ymmärtää menettäneensä rakastettunsa. Miehen vastausten aikana vallitsee hiljaisuus.


title: Oopperan historia

text: Venäjän sisällisodan jälkeen vasta perustetussa Neuvostoliitossa vallitsi suhteellisen liberaali yhteiskuntailmapiiri aina Josif Stalinin lopulliseen valtaannousuun 1930-luvun alussa asti. Musiikkielämässä vallitsi kaksi pääsuuntausta, joita edustavat yhdistykset, Uuden musiikin yhdistys ASM ja Venäläisten proletariaattimuusikoiden yhdistys RAPM molemmat perustettiin vuonna 1923. Edellinen pyrki edistämään modernismia ja otti vaikutteita muun muassa Stravinskylta, Paul Hindemithiltä ja Schönbergiltä, kun taas jälkimmäinen piti modernismia elitistisenä ja pyrki edistämään perinteistä tonaalista musiikkia. Koko 1920-luku oli neuvostomusiikissa rohkean kokeilun aikaa, vaikka teoksien joukosta ei varsinaisia mestariteoksia löydykään. Perinteisiä romanttisia oopperoita esitettiin uusilla libretoilla: esimerkiksi "Tosca" esitettiin Leningradissa vuonna 1924 nimellä "Borba za Kommunu" ("Борьба за коммуну" eli Taistelu kommuunin puolesta) ja Giacomo Meyerbeerin "Hugenotit" sai uudeksi nimekseen "Dekabristy" ("Dekabristit").


title: Oopperan historia

text: 1920-luvun loppupuolella ilmapiiri alkoi muuttua ja modernia estetiikkaa vastaan alettiin hyökätä puolueen lehdistössä. Dmitri Šostakovitšin satiirinen ooppera "Нос" ("Nos", "Nenä" 1930) poistettiin ohjelmistosta vain 16 esityksen jälkeen eikä sitä nähty maassa ennen vuotta 1974. Puolueen vuonna 1932 julkaisema virallinen taidepolitiikka muutti tilanteen lopullisesti. Taiteen katsottiin muuttuneen liian elitistiseksi ja säveltäjiltä odotettiin helpommin lähestyttäviä sosialistisen realismin mukaisia teoksia. Kilpailevat musiikkiyhdistykset lakkautettiin ja niiden tilalle perustettiin uusi Neuvostoliiton säveltäjäliitto. Šostakovitšin Леди Макбет Мценского уезда ("Ledi Makbet Mtsenskogo uezda", "Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth", 1936) sai ensi-illassa innostuneen vastaanoton, mutta teilattiin täysin kaksi vuotta myöhemmin otsikolla "Sekasotkua musiikin asemesta" Pravdassa ilmestyneellä arvostelulla ja säveltäjä oli ilmeisen lähellä menettää henkensä. Kommunistisen puolueen ihanteiden mukaiseksi mestariteokseksi nostettiin Ivan Dzeržinskin Тихий дон ("Tihi Don", "Hiljaa virtaa Don", 1935), joka perustui Mihail Šolohovin samannimiseen romaaniin. Teos oli musiikilliselta kieleltään erittäin vanhoillinen ja sisälsi paljon kansanmusiikin omaisia aineksia. Ooppera sai myös lukuisia jäljittelijöitä. Pravdan arvostelu, joka tyrmäsi "Mtsenskin kihlakunnan lady Macbethin" verrattiin sitä nimenomaisesti "Hiljaa virtaa Donin" melodisuuteen ja kuoro-osuuksiin.


title: Oopperan historia

text: Sergei Prokofjev asui ulkomailla vuodesta 1918 aina vuoteen 1935 asti, missä valmistui hänen ensimmäiset oopperansakin: "Maddalena" (1911) ja "Igrok" (Pelurit, 1919). Любовь к трём апельсинам ("Ljubov k trjom apelsinam", "Rakkaus kolmeen appelsiiniin", 1921), joka sai ensi-iltansa Chicagossa, on monipolvinen satu nuoresta prinssistä, jonka noita saa rakastumaan kolmeen appelsiiniin. Palattuaan takaisin Neuvostoliittoon vuonna 1935 Prokofjevkin joutui pian virallisen kommunistisen kulttuuripolitiikan ikeen alle. Neuvostoliitossa hän sävelsi Ukrainaan, Venäjän vallankumouksen päätösvaiheisiin sijoittuvan Семён Котко ("Semjon Kotko", 1940) -oopperan, jossa hän käytti kansanmusiikkiaiheita ja pyrki melodisuuteen. Tulos ei kuitenkaan kelvannut puolueelle ja teos jäi syrjään melkein kahdeksi vuosikymmeneksi. Sodan aikana Prokofjev sävelsi kaksi oopperaa "Obrutšenije v monastyre" ("Kihlaus luostarissa", 1946) ja Война и мир (Voina i mir, "Sota ja rauha", 1946), jotka otettiin hyvin vastaan.


title: Oopperan historia

text: Kulttuurielämän tiukka kontrolli jatkui Neuvostoliitossa aina sen hajoamiseen asti ja sitä toteutti erityisesti Säveltäjäliiton johdossa pitkään toiminut Tihon Hrennikov. Teosten tyyli säilyi puccininin ja verismin sekoituksena, johon liitettiin neuvostohenkistä retoriikkaa. Koko aikakauden ainoana merkittävänä teoksena voidaan pitää Juri Šaporinin oopperaa "Dekabristy" (”Dekabristit”, 1957). Tilanne alkoi ratkaisevasti muuttua vasta 1990-luvun alussa Neuvostoliiton hajotessa. Alfred Schnittken "Žizn s idiotom" ("Elämä idiootin kanssa", 1992), joka sai ensi-iltansa Amsterdamissa, on satiirinen esitys elämästä Neuvostoliitossa. Schnittken seuraavat oopperat, renessanssisäveltäjä Carlo Gesualdosta kertova "Gesualdo" (1995) ja "Historia von D. Johann Fausten" saivat myös ensi-iltansa ulkomailla.


title: Oopperan historia

text: Taidemusiikki koki suuren murroksen toisen maailmansodan jälkeen. Maailmansodan aikana varttunut uusi säveltäjäsukupolvi halusi kehittää taidemusiikille aivan uudenlaista estetiikkaa. Keskeiseksi musiikin tyylisuunnaksi nousi sarjallisuus, jonka esikuvana olivat Schönberg sekä etenkin Webernin rakenteellisesti hiottu dodekafonia. Nuottien sävelkorkeuksien lisäksi nyt myös muutkin musiikin parametrit kuten rytmi ja dynamiikka asetettiin sarjoihin. Monet sarjallisuutta käyttäneet säveltäjät eivät säveltäneet lainkaan oopperoita ja jotkut keskeiset vaikuttajat suhtautuivat musiikinlajiin jopa vihamielisesti. Pierre Boulez, eräs merkittävimmistä sarjallisista säveltäjistä, huudahti jopa: ”polttakaa oopperatalot!”


title: Oopperan historia

text: Sarjallisuutta musiikissaan käyttäneistä säveltäjistä merkittävimpiä oopperasäveltäjiä ovat olleet Hans Werner Henze, Karlheinz Stockhausen ja Olivier Messiaen. Hans Werner Henze on yksi tuotteliaimpia sodanjälkeisen ajan oopperasäveltäjiä. Hän on perehtyi 12-säveltekniikkaan, mutta käyttää teoksissaan myös lainauksia ja parodioita muun muassa jazzmusiikista. Hyvän vastaanoton saaneiden varhaiskauden oopperoidensa kuten "König Hirchin" (1956) ja "The Bassarids" (1966) Henze ryhtyi tekemään poliittista musiikkiteatteria. 1970-luvun loppupuolella Henze palasi oopperan pariin ja "The English Cat" (1983) on saanut vaikutteita niin Bergin "Lulusta" kuin Monteverdin "Il ritorno d'Ulisse in patriasta". Karlheinz Stockhausen ryhtyi noin 50-vuotiaana säveltämään valtavaa seitsenosaista oopperasarjaa "Licht" (”Valo”, 1977–2002), jonka osilla on viikonpäivien nimet ja jonka valmistuminen kesti 25 vuotta. "Licht" on sävelletty kolmen melodian pohjalta, joista jokainen liittyy yhteen oopperan päähenkilöistä. Teoksessa ilmenee monitasoista rakenteen yhtenevyyttä: jokainen melodian nuotti vastaa kokonaisten kohtausten tonaalisia keskiöitä ja pituuksia. Tutkija Henry Baconin mukaan teoksen voidaan ajatella vievän totaalisen sarjallisuuden periaate loogiseen päätepisteeseen. Teoksen kokonaispituus on yli 29 tuntia. Messiaenin ainoa oopperateos, viiden tunnin mittainen "Franciscus Assisilainen" ("Saint François d'Assise", 1983) kertoo 1100-luvulla eläneen pyhimyksen elämäntarinan. Säveltäjä itse kutsui teostaan oopperan sijaan ”spektaakkeliksi”. Muiden teoksiensa tapaan Messiaen käyttää oopperassa linnunlaulun kaltaisia musiikillisia motiiveja.


title: Oopperan historia

text: 1960-luvulla syntyi, protestina perinteiselle oopperalle, uusi "musiikkiteatteriksi" kutsuttu musiikkidraaman laji. Musiikkiteatteri-teokset ovat yleensä pienille kokoonpanoille sävellettyjä teoksia, jotka yhdistelevät musiikkia, näyttämötoimintaa ja draamaa. Musiikkiteatteri on usein musiikillisesti edustanut uusinta avantgardea.


title: Oopperan historia

text: Sarjallisuudessa musiikin osatekijät määräytyvät tiukan loogisesti, jopa irrallisesti varsinaisesta kuulokokemuksesta. Osittain tämän vuoksi modernistinen musiikki on joskus koettu vaikeaksi ja raskaaksi. Yhdysvaltalainen John Cage pyrki tarjoamaan kuulijoille vaihtoehtoja musiikilla, jonka hän oli pyrkinyt riisumaan kaikesta intellektuaalisuudesta ja jossa keskityttiin vain puhtaisiin ääniin. Moniin Cagen teoksiin liittyy myös teatterinomaisia elementtejä. Säveltäjä itse nimitti teoksiaan "Europeas 1 & 2", "Europeas 3 & 4" ja "Europeas 5" oopperoiksi, vaikka perinteisessä merkityksessä kyseessä on pikemminkin musiikkiteatterin keinoin toteutettu tutkielma eurooppalaisen oopperan instituutioista.


title: Oopperan historia

text: Luciano Berion ensimmäisessä musiikkiteatterillisessa teoksessa "Passaggio" (1963) nainen kulkee hitaasti näyttämön poikki imitoiden Kristuksen kärsimysnäytelmän vaiheita. Orkesterimonttuun sijoitettu kuoro myötäelää naisen kärsimyksiä, mutta yleisön joukkoon sijoitettu puhekuoro halventaa naista. Berio on useissa oopperoissaan suunnitellut teoksen musiikilliset rakenteet ensin ja valinnut myöhemmin niihin sopivat tekstit.


title: Oopperan historia

text: Isossa-Britanniassa Harrison Birtwistle on ottanut teoksiinsa vaikutteita teatterin historiasta ja teoksessa "Punch and Judy" (1968) on havaittavissa piirteitä nukketeatterista ja "commedia dell’artesta". Birtwistle käyttää teoksissaan keskiaikaista isorytmistä sävellystekniikkaa. Birtwistlen oopperat "The Mask of Orpheus" (”Orfeuksen naamio”, 1986) ja "Sir Gawain and the Green Knight" (”Sir Gawain ja vihreä ritari”, 1991) nostivat hänet yhdeksi aikansa johtavista oopperasäveltäjistä.


title: Oopperan historia

text: 1900-luvun loppupuolella ero uuden musiikin ja laajojen massojen maku oli kasvanut niin suureksi, että oopperanjohtaja David Freemanin mukaan "jopa Lontoon kokoisessa kaupungissa saattoi tuntea kaikki uuden musiikin konserteissa kävijät". Useat säveltäjät ryhtyivät kehittämään uutta musiikillista ilmaisua, joka mahdollistaisi täysipainoisen taiteellisen ilmaisun samalla kuitenkin ollen laaja-alaisesti helposti omaksuttavissa. Tuloksena syntyneen minimalismin tunnetuimpia oopperasäveltäjiä ovat Philip Glass ja John Adams.


title: Oopperan historia

text: Glassin pääteoksina usein pidetyt oopperat "Einstein on the Beach" (1976), "Satyagraha" (1980) ja "Akhnaten" (1983) pyrkivät minimoimaan kielen osuuden. "Einstein on the Beachissa" käytetään tekstinä pääasiassa vain nuottien solfanimiä, ja musiikki koostuu loputtomiin toistetuista kuvioista. Mohandas Gandhista kertovassa "Satyagrahassa" käytetään tekstissä sanskritia ja "Akhnatenissa" muinaisakkadia. John Adamsin vuonna 1987 valmistunut "Nixon Kiinassa" ("Nixon in China") on poikkeuksellinen tiukasti nykyaikaan ja maailmanpolitiikkaan liittyvän aiheensa vuoksi, jota se käsittelee barokkioopperan kaltaisella muodollisuudella. Adamsia pidetään erityisen taitavana kauniiden, helposti laulettavien vokaalilinjojen säveltäjänä. Säveltäjän seuraava ooppera "Klinghofferin kuolema" ("The Death of Klinghoffer", 1991) kertoo tapahtumista palestiinalaisterroristien vuonna 1985 kaappaamalla "Achille Lauro"-laivalla.


title: Oopperan historia

text: Suomessa järjestettiin ensimmäiset oopperaesitykset jo 1700-luvun loppupuolella, mutta varsinaisesti kiinnostus taidemuotoon heräsi vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla. Ensimmäinen suomalainen oopperateos on Fredrik Paciuksen Sakari Topeliuksen librettoon säveltämä "Kaarle-kuninkaan metsästys" vuodelta 1852. 1800-luvun lopulla Suomessa järjestettiin oopperaesityksiä ja maassa toimi lyhyen aikaa pysyvä oopperaseuruekin, Suomalainen ooppera, joka kuitenkin jouduttiin lakkauttamaan taloudellisten vaikeuksien vuoksi. Vuonna 1911 Aino Ackté ja Edvard Fazer perustivat "Kotimaisen oopperan", joka muutti nimensä Suomalaiseksi oopperaksi vuonna 1914. Se sai pysyvän esiintymistilan 1918 Aleksanterin teatterista. Vuonna 1956 siitä tuli Suomen kansallisooppera.


title: Oopperan historia

text: Suomalaisen oopperataide alkoi 1970-luvulla saavuttaa kansainvälistä mainetta ennen kaikkea Joonas Kokkosen ja Aulis Sallisen niin kutsutuilla karvalakkioopperoilla kuten "Punainen viiva" ja "Viimeiset kiusaukset". Suomen nousuun yhdeksi maailman johtavista oopperamaista vaikuttivat myös Savonlinnan oopperajuhlat ja monien suomalaisten laulajien kuten Martti Talvelan ja myöhemmin esimerkiksi Karita Mattilan ja Soile Isokosken saavuttama kansainvälinen maine. Vuosituhannen vaihteen merkittävin hahmo suomalaisessa oopperassa on ollut Kaija Saariaho, jonka ensimmäinen ooppera "Kaukainen rakkaus" ("L’amour de loin", 2000) sai runsaasti kansainvälistä huomiota.


title: Oopperan historia

text: Ellei tiedolle ole annettu erillistä viitettä, se löytyy teoksista:


title: Antonio Negri

text: Antonio Negri (s. 1. elokuuta 1933) on italialainen marxilainen moraali- ja poliittinen filosofi. Hän on toiminut filosofian professorina Padovan yliopistossa. Negri tunnetaan kenties parhaiten toisena teoksen "Imperiumi" kirjoittajista sekä Spinozaa koskevista teoksistaan. Negri on käsitellyt teoksissaan ennen kaikkea marxismia, demokratiaa, demokraattista globalisaatiota, antikapitalismia, postmodernismia ja uusliberalismia.


title: Antonio Negri

text: Negri perusti "Potere Operaio" -ryhmän sekä toimi erilaisissa marxilaisissa ryhmissä. 70-luvulla häntä syytettiin osallisuudesta Aldo Moron kuolemaan päättyneeseen sieppaukseen. Myöhemmin hänet vapautettiin siihen liittyvistä syytteistä. Hänet tuomittiin kuitenkin pitkään vankeusrangaistukseen "valtion vastaisesta toiminnasta". Negri pakeni Italiasta Ranskaan ja alkoi opettaa Pariisin Vincennes - Saint-Denisin (VIII) yliopistossa ja Collège International de Philosophiessa yhdessä Jacques Derridan, Michel Foucault'n ja Gilles Deleuzen kanssa. Vuonna 1997 hän palasi vapaaehtoisesti Italiaan kärsimään rangaistuksensa loppuun. Nykyään Negri työskentelee Roomassa, Venetsiassa ja Pariisissa.


title: Spell of Iron

text: Spell of Iron on kuopiolaisen heavy metal -yhtye Tarotin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1986. Vuonna 2011 levystä julkaistiin uudelleenäänitetty versio The Spell of Iron MMXI.


title: Spell of Iron

text: Flamingo Music julkaisi albumin alkuperäispainoksen vinyylilevyllä ja c-kasetilla, ja Bluelight Records ja japanilainen Zero Corporation CD-levyllä vuonna 1994. Vuonna 2006 albumista ilmestyi uudelleenmasteroitu painos.


title: Spell of Iron

text:
”Pharao”-kappale sisältää salaviestin, jonka voi kuulla soittamalla kappaleen takaperin.
Julkaistiin 12-tuumaisella vinyylilevyllä huhtikuussa 1986.Julkaistiin seitsemäntuumaisella vinyylilevyllä joulukuussa 1986.Albumin alkuperäisen vinyylipainoksen tuhannen ensimmäisen kappaleen mukana tullut seitsemäntuumainen single, jolla oli ainoastaan Pecu Cinnarin rumpusoolo. Kappale julkaistiin myöhemmin myös yhtyeen "Shining Black" -kokoelmalevyn 500 kappaleen rajoitetun kolmen levyn digipak-painoksen bonuslevynä.


title: Spell of Iron

text:
"Spell of Ironin" julkaisusta tuli vuonna 2011 kuluneeksi 25 vuotta, ja yhtye päätti juhlistaa merkkipäivää uudelleenäänittämällä albumin, mihin idea tuli Bluelight Recordsin Mika Myyryläiseltä. Alun perin tarkoitus oli julkaista tuplalevy, joka olisi sisältänyt sekä alkuperäisen että uudelleenäänitetyn version, mutta levy-yhtiöt King Foo Records ja Bluelight Records eivät päässeet sopuun asiasta.
Sitten esikoisalbumin julkaisun Tarotista oli lähtenyt kitaristi Mako H., mutta yhtyeen kokoonpano oli kasvanut kosketinsoittaja Janne Tolsalla ja laulaja Tommi Salmelalla. Albumin uudelleenäänittämisen yhteydessä kappaleiden sovitukseen on tehty suuria muutoksia. Myös sanoituksia on muutettu, ja kappale ”Pharao” on sanoitettu kokonaan uudelleen. "Imperiumi.netin" Mape Ollilan mukaan "The Spell of Iron MMXI" on alkuperäiseen verrattuna ”lähes eri levy” ja ”kuin coveralbumi”.
”Wings of Darkness” -kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo.


title: Jaako Niskavaara

text: Jaako Niskavaara (s. 3. huhtikuuta 1977 Oulu) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi kaudella 2008–2009 Rouenissa Ranskan liigaa usean muun suomalaisen kanssa. Kaudella 2009–2010 hän edusti norjalaista seuraa Stavanger Oilers ja ruotsalaista divarijoukkuetta Mörrums GoIS.


title: Jaako Niskavaara

text: Puolustajana pelanneen Niskavaaran muut seurat ovat silloisessa 1. divisioonassa Kiekko-67 ja Kärpät. SM-liigassa joukkueet olivat TPS, Lukko, Tappara, Pelicans ja JYP. Niskavaara pelasi urallaan myös Itävallassa Klagenfurtissa, Lustenaussa ja Salzburgissa.


title: Follow Me into Madness

text: Follow Me into Madness Tarotin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1. huhtikuuta 1988.


title: Follow Me into Madness

text: Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 12, ja pysyi listalla yhteensä 8 viikkoa.


title: Rommel (D187)

text: Rommel (runkonumero D187) oli kolmas ja viimeinen Saksan liittotasavallan laivaston ja myöhemmin yhdistyneen Saksan laivaston Lütjens-luokan ohjushävittäjä.


title: Rommel (D187)

text: Alus tilattiin Bath Iron Worksilta Yhdysvalloista. Sen köli laskettiin 22. elokuuta 1967 ja alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1969, jolloin sen kummina oli sotamarsalkka Erwin Rommelin leski Lucie Maria Rommel. Alus otettiin palvelukseen 2. toukokuuta 1970.


title: Rommel (D187)

text: Aluksen kattila muutettiin 1970-luvun lopulla käyttämään kevyttä polttoöljyä ja 1980-luvun alussa asejärjestelmät uusittiin. Alus palasi palvelukseen modernisoinnin päätyttyä 26. heinäkuuta 1985.


title: Rommel (D187)

text: "Rommel" liitettiin palvelukseen otettaessa Kieliin sijoitettuun 1. hävittäjälaivueeseen (). Alus määrättiin 30. syyskuuta 1998 palveluksesta poistettavaksi. Se siirrettiin Wilhelmshaveniin, jossa sitä käytettiin sisaralusten "Lütjensin" ja "Möldersin" varaosina. Alus romutettiin 2004 Turkissa.


title: Mika Immonen

text: Mika Ilari Immonen (s. 17. joulukuuta 1972 Lontoo) on suomalainen poolbiljardin ammattilainen. Immonen asuu Suomessa ja Yhdysvalloissa. Hän aloitti biljardin pelaamisen Ritz Biljardissa Helsingissä 1980-luvun loppupuolella, pelimuodoksi vakiintui poolbiljardi. Hän on voittanut useita poolbiljardin eri pelimuotojen (8-pallo, 9-pallo ja Straight Pool) Suomen-mestaruuksia. Immosen kansainvälinen läpimurto tapahtui vuonna 1992, jolloin hän voitti ensimmäistä kertaa järjestetyn 9-pallon EuroTourin osakilpailun. Samana vuonna hän saavutti myös koko EuroTour-kiertueen ykköstilan. Immonen kiertää turnauksissa pääsääntöisesti Yhdysvalloissa ja Itä-Aasiassa, Suomessa hän ei juurikaan enää kilpaile.


title: Mika Immonen

text: Immonen valittiin vuonna 2006 Suomen Biljardiliitto ry:n vuoden pelaajaksi ja palkittiin kultaisella ansiomerkillä.


title: Mika Immonen

text: Mika Immonen voitti biljardin 10-pallon maailmanmestaruuden 30. marraskuuta 2009. Manilassa pelatussa finaalissa Immonen voitti Filippiinien Lee Van Cortezan 11-6.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret (, ) on Perussuomalaisten nuoriso- ja opiskelijajärjestö. Perussuomalaiset Nuoret on aatteeltaan kansallismielinen, talouspoliittisesti kansallisliberalistinen ja EU-vastainen.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaisten Nuoret perustettiin vuonna 1997 ja rekisteröitiin yhdistysrekisteriin vuonna 2006. Yhdistyksen jäsenlehti on Rahvas, joka on ilmestynyt vuodesta 2013 alkaen. Järjestön nykyinen puheenjohtaja on Asseri Kinnunen.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaisten Nuorten jäseneksi voivat liittyä kaikki 15–35-vuotiaat perussuomalaisuuden omakseen tuntevat. Järjestön jäsenyys ei ole kytketty puolueen jäsenyyteen.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Vuonna 2018 järjestö sai 115 000 euroa valtionavustusta.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: ”Miksi, mitä ja milloin olivat kysymyksiä, joita pohdittiin. Miksi perustetettaisiin Perussuomalaisille Nuorille oma itsenäinen valtakunnallinen nuorisojärjestö ja mihin tehtävään. Viimeinen kysymys oli helpoin, ensin oli saatava ns. emopuolue kunnolla kasaan. Aluksi pohtijoita oli muutama, kun paperille piirrettiin eri kuvioita organisaatiosta, tekijöistä ja tehtävistä. Siitä nuorisojärjestön perustaminen lähti. Käytiin keskusteluja laajemmin ja tahto sekä tarve tulivat voimakkaasti esille”. Näin aloitti nuorisojärjestön ensimmäinen puheenjohtaja Fihlman-Lehikoinen toimintaselostuksen Perussuomalaisten puolueneuvostolle Mikkelissä 1. elokuuta 1998 ja kuvasi Perussuomalaisten Nuorten perustamisen taustoja.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret – Sannfinländsk Ungdom -niminen yhdistys perustettiin Kuopiossa 18. tammikuuta 1997. Perussuomalaiset r.p. oltiin perustettu Kokkolassa 11. toukokuuta 1995. Perussuomalaisten Nuorten toiminta käynnistyi siten hieman yli puolitoista vuotta puolueen perustamisen jälkeen. Perustajajäseniä nuorisojärjestössä olivat Pia-Marina Fihlman-Lehikoinen, Ritva Marin ja Marja Tikkanen. Fihlman-Lehikoinen valittiin puheenjohtajaksi, Ritva Marin varapuheenjohtajaksi ja Marja Tikkanen sihteeriksi. He toimivat tehtävissään 2000-luvun alkuun saakka. Nuorisojärjestön perustamisvuonna hallituksen jäsenet olivat pääosin Pohjois-Savosta ja Pohjois-Karjalasta, mitä selittää osaltaan se, että silloinen Perussuomalaisten Kuopion piiri oli vahva toimija. Nuorisojärjestön aktiiveilla oli myös aiempaa taustaa SMP:stä, Kehittyvän Suomen Nuorten Liitosta ja kunnanvaltuustosta, ja esimerkiksi ensimmäiseen puheenjohtajavalintaan vaikutti aiempi kokemus SMP:n nuorisojärjestöstä ja tehtävä siirtää tietotaito nuoremmille.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Vuonna 2001 nuorisojärjestölle valittiin uusi puheenjohtaja. Vuodesta 1997 Perussuomalaisia Nuoria johtanut Fihlman-Lehikoinen sai seuraajakseen Jouni Viitasen Tampereelta. Viitasen Perussuomalaisille kirjoittaman raportin mukaan kokouksen pääasiallisena tarkoituksena oli saada uudelleen käyntiin nuorten toiminta ”parin käymisvuoden jälkeen”. Perussuomalaisten Nuorten räväkkä tyyli tai itsenäinen asema puolueorganisaatiossa herätti ilmeisesti myös vastakkaisia mielipiteitä. Väistynyt puheenjohtaja Fihlman-Lehikoinen kirjoitti Perussuomalainen-lehdessä vuonna 2001: ”Ehkä jotkut kokevat nuorisojärjestön uhkaksi, tietämättä että yhteisen asian eteen ponnistellaan. Niin turhaan kapuloita rattaisiin isketään.”


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Lappeenrannan puoluekokouksessa 7.–8.6.2003 nuori perussuomalainen Vesa-Matti Saarakkala valittiin puoluehallitukseen suurimmalla äänimäärällä (95 ääntä). Jyväskylässä hotelli Albassa pidetyssä vuosikokouksessa lokakuussa 2003 hänet valittiin myös nuorisojärjestön puheenjohtajaksi. Perussuomalaisten Nuorten hallitus päätti ensimmäisessä kokouksessaan 24. tammikuuta 2004, että Perussuomalaiset Nuoret rekisteröidään, mutta säännöt palautettiin yhdistysrekisterikeskuksesta takaisin. Maaliskuussa 2004 Perussuomalaiset Nuoret hankki omat verkkosivut. Saarakkalan aloittaessa puheenjohtajana Perussuomalaisilla Nuorilla oli aktiivijäseniä noin viisitoista.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaisten Nuorten toiminnasta uutisoitiin säännöllisesti puolueen Perussuomalainen-lehdessä, jossa puheenjohtaja Saarakkala kirjoitti ajankohtaisista aiheista. Vuosien 2003 ja 2004 aikana oli perussuomalaisten sisäisessä keskustelussa erityisesti EU-vaalit, jota sävyttivät EU:n tulevaisuuskonventti sekä kansanäänestysvaatimukset EU:n perustuslain hyväksymisestä. Nuorisojärjestön puheenjohtaja Saarakkala piti näitä kysymyksiä esillä puolueen suuntaan vaatimalla, että Suomessa on järjestettävä kansanäänestys.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Puolueneuvoston kokouksessa 2004 Järvenpäässä Saarakkala kertoi, että ”vuosien hiljaiselon jälkeen Perussuomalaiset Nuoret ovat taas saaneet toimintansa käyntiin”. Nuorisojärjestöllä oli jäseniä eurovaalien aikaan noin parisataa. Saarakkalan mukaan Perussuomalaiset Nuoret pääsi näkyvästi esille Pohjalainen-lehdessä Pakkoruotsi pois -teemalla. Perussuomalaisten nuorten jäsenet myös keräsivät satoja allekirjoituksia EU-kansalaisadressiin. Vuonna 2004 toiminnanjohtajaksi valittu Tommi Ojala myös suunnitteli Perussuomalaisten Nuorten paikallisyhdistyksen perustamista Helsinkiin. Perussuomalaisten Nuorten ensimmäiset piirit perustettiin muutaman vuoden kuluttua.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Nuorisojärjestön puheenjohtaja Saarakkala kuvaili vuonna 2005 Perussuomalaisia muun muassa issue-politiikkaa ajavaksi, äärioikeistolaiseksi, kansainvälisen markkinatalouden vastaiseksi, alueellisen vapaakaupan kannattajaksi, nationalistiseksi, perhepolitiikaltaan konservatiiviseksi, nuivaksi, kulttuurikonservatiiviseksi, EU-kriittiseksi ”ja jopa EU-vastaiseksi”. Saarakkalan mukaan puolueessa esiintyy kritiikkiä sekä oikeistoa että vasemmistoa kohtaan, mutta puolueessa on pikkuporvallisuutta johtuen pienyrittäjämyönteisyydestä. Saarakkalan mukaan puolueen talouspolitiikan linjaukset olivat vasemmistolaisia.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuorten vuosikokous Helsingissä päätti 31. maaliskuuta 2006 lähettää säännöt yhdistysrekisteriin rekisteröitäväksi. Yhdistys rekisteröitiin yhdistysrekisteriin 13.12.2006. Rekisteröidyn yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Vesa-Matti Saarakkala, joka oli johtanut nuorisojärjestöä vuodesta 2003. Yhdistyksellä ei ollut 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä lainkaan palkattua henkilökuntaa ja budjetti oli vaatimaton. Piirijärjestöjen toiminta oli myös alkuvaiheissaan. Yhdistyksen toiminnassa olivat alkuvaiheessa mukana muun muassa sittemmin kansanedustajiksi valitut Ville Vähämäki, Maria Lohela, Tiina Elovaara ja Olli Immonen. Rekisteröidyllä yhdistyksellä oli alussa jäseniä noin puolensataa.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret otti Vesa-Matti Saarakkalan kaudella kantaa muun muassa maahanmuuttoon, pakkoruotsiin, islamiin ja sananvapauteen. Vuoteen 2007 mennessä Perussuomalaiset Nuoret oli määritellyt itsensä kansallismieliseksi ja kansallisvaltiokeskeiseksi poliittiseksi nuorisojärjestöksi, joka suhtautui kriittisesti Euroopan unioniin. Samana vuonna nuorisojärjestö päätti myös hakea Allianssin jäsenyyttä. Syksyllä 2007 aloitettiin aateohjelmatyö ja perustettiin ensimmäiset epäviralliset piirit ja nimettiin niiden yhteyshenkilöt.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Puheenjohtajakaudella Saarakkala esitti kritiikkiä niin oikeistoa kuin vasemmistoa kohtaan. Saarakkala totesi nuorten vierailtua Turun Varissuolla vuonna 2008, ettei pidä ”porvariöykkäröinnistä” ja että ”vasemmistossa hiertää sen tapa antaa kaikki vastuu ihmisestä järjestelmälle. Ihmisellä on oltava oikeus kantaa vastuu itsestään ja myös tehdä virheitä”. Perussuomalaisten periaateohjelma, jonka valmistelu oli käynnistetty yli vuotta aiemmin syyskokouksen aateseminaarissa, julkaistiin 6. joulukuuta 2008. Vuoden 2009 syyskokouksen kielipoliittinen kannanotto Suomen virallisesta yksikielisyydestä ja ruotsin kielen muuttamisesta viralliseksi vähemmistökieleksi herätti tiedotusvälineissä laajaa huomiota. Saarakkala toimi yhdistyksen puheenjohtajana vuoden 2010 loppuun saakka, jolloin yhdistyksen uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Simon Elo.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Vuoden 2011 eduskuntavaalien ja Perussuomalaisten vaalivoiton myötä nuorisojärjestön jäsenmäärä lähti rajuun nousuun, kun jäsenhakemuksia tuli sadoittain. Nuorisojärjestö tuplasi jäsenmääränsä muutamassa päivässä. 2010-luvun alussa myös piirijärjestöjen toteuttamat Ryhtiliike-tapaamiset alkoivat kasvaa. Vuonna 2011 Perussuomalaiset Nuoret erosi Kristillisdemokraattisten nuorten ja kokoomusnuorten kanssa Allianssista, koska he katsoivat, että Allianssista oli tullut ”jättiläismäinen suojatyöpaikkaorganisaatio, joka on hyvin etäällä nuorten arjesta”. Vuodesta 2012 lähtien puheenjohtaja Simon Elo ja pääsihteeri Simo Grönroos olivat kokopäiväisiä työntekijöitä, ja nuorisojärjestö muutti Yrjönkadun puoluetoimistolle.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Elon puheenjohtajakaudella jäsenistöstä tuli kysyntää periaateohjelman päivittämiselle, minkä vuoksi periaateohjelma päivitettiin ja laajennettiin 2012. Vuoden 2012 periaateohjelmassa järjestö ilmoitti kannattavansa muun muassa kansallismielisyyttä ja optimaalisen valuutta-alueen löytämistä Suomelle. Järjestö myös ilmoitti talouspoliittiseksi linjakseen kansallisliberalismin, alunperin Olli Immosen aloitteesta. Periaateohjelmassa säilytettiin aiemmin vakiintunut kanta, ettei Suomen tule hakea Naton täysjäsenyyttä. Vuonna 2013 julkaistiin myös Rahvas-aikakauslehden ensimmäinen numero. Vuonna 2013 järjestö sai uuden logon, jossa esiintyvät Kalevan Neito ja Pohjantähti. Vuonna 2014 järjestö vaati, että Suomen on järjestettävä EU- ja eurojäsenyydestä kansanäänestys vuoteen 2016 mennessä. Yhdistyksen hallintorakenne kehittyi vuonna 2014 sääntöuudistuksen myötä, kun yhdistykseen perustettiin uusi toimielin, edustajisto.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Simon Elon kaudella Perussuomalaiset Nuoret liittyi yhteistyöjärjestö European Young Conservativesin jäseneksi. Elo painotti puheenjohtajakaudellaan keskiluokan merkitystä ja puhui ”verokapinasta”, jonka avulla puolue nostetaan pääministeritasolle. Elon mukaan Perussuomalaiset Nuoret siirtyi hänen kaudellaan (2011−2014) oikealle.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Vuoden 2014 syyskokouksessa Turussa Perussuomalaisille Nuorille valittiin uudeksi puheenjohtajaksi Sebastian Tynkkynen, joka oli aiemmin tullut tunnetuksi osallisuudestaan Big Brother -televisiosarjaan. Vuonna 2015 periaateohjelmaa päivitettiin muun muassa Nato-kannan suhteen, jonka mukaan Suomi voi kuulua puolustusliittoihin, mikäli kansallisen etu sitä edellyttää. Järjestön periaatteisiin lisättiin muun muassa myös sharia-lain vastustaminen, yksilönvapauksien kannattaminen ja kirkon ja valtion erottaminen toisistaan.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Järjestö sai laajaa näkyvyyttä, kun puheenjohtaja Tynkkynen ja varapuheenjohtaja Hernesniemi käynnistivät kansalaisaloitteen Suomen EU-kansanäänestyksen järjestämisestä. Kun aloite oli kerännyt noin 20 000 kannatusilmoitusta, pääministeri Juha Sipilä ilmoitti, ettei EU-kansanäänestystä järjestetä Suomessa. Aloite keräsi lähes 34 000 kannatusilmoitusta eikä edennyt eduskunnan käsittelyyn. Tynkkysen mukaan pääministeri Sipilän lausunto lamaannutti kannattajat.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Vuonna 2016 kohua herätti myös Perussuomalaisten Nuorten pakkoruotsia vastustava video, jossa Tynkkynen esiintyi kirkon portailla ruoskittavana. Kampanjavideo huomioitiin myös Ruotsissa, jossa sen katsottiin hyökkäävän ruotsin kieltä vastaan.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Vuoden 2016 syyskokouksessa nuorisojärjestön puheenjohtajaksi vuodelle 2017 valittiin Samuli Voutila, joka oli aiemmin toiminut nuorisojärjestön varapuheenjohtajana. Järjestö esitti vuonna 2017 tavoiteohjelmassaan, että Suomen laissa tulisi turvata oikeus yksityiseen aseenomistukseen. Tavoiteohjelmassa myös toistettiin vaatimus Suomen EU-kansanäänestyksestä, joka tulisi pitää vuoteen 2020 mennessä. Toukokuussa 2017 Perussuomalaiset Nuoret erosi EYC:n jäsenyydestä.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: 13. kesäkuuta 2017 Perussuomalaisten eduskuntaryhmästä erosivat muun muassa nuorisojärjestössä vaikuttaneet kansanedustajat Vesa-Matti Saarakkala, Simon Elo, Maria Lohela ja Tiina Elovaara, jotka liittyivät Uuteen vaihtoehtoon. Perussuomalaiset Nuoret ilmoitti välittömästi eduskuntaryhmän hajoamisen jälkeen samana päivänä, että nuorisojärjestö kannattaa demokraattisesti valittua puoluejohtoa.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Marraskuun 2018 kokouksessa radikaalimmat etnonationalistit ottivat vallan järjestön syyskokouksessa ja saivat kaikki keskeiset tehtävät haltuunsa. Esimerkiksi Asseri Kinnunen aloitti Perussuomalaisten Nuorten puheenjohtajana vuoden 2019 alussa. Etnonationalistit korostavat geenien merkitystä, ja moni laskee suomalaisiksi lähinnä esihistoriallisten suomalaisten jälkeläiset. Syyskokous myös vaati Karjalaa takaisin ja Kelan arabiankielisen puhelinpalvelun lopettamista.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Puheenjohtaja Jussi Halla-aho on toistuvasti ojentanut nuorisojärjestöä esimerkiksi siitä, että natsitervehdykset ja "fasististen ja kansallissosialististen näkemysten esittäminen" vahingoittavat puoluetta ja sen tavoitteita. Radikalisoitumista johtanut Tuukka Kuru erotettiin ojentamisen jälkeen ja Johannes Sipola ja Matti Haapala erotettiin määräajaksi. Sipola ja Haapala totesivat heti, että "selkäänpuukottajan palkka" on kuolema. Kurun mukaan Kinnunen on lähellä hänen linjaansa. Sipola on ehdottanut eugeniikkaa. Myös Ps-nuorten entinen puheenjohtaja Sebastian Tynkkynen on joutunut etnonationalistien rajun vihapuheen kohteeksi. Hallitukseen valittu Antti Eskelinen kirjoitti: "vastustajan ideologiaa ajavat petturit ammutaan."


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaisten Nuorten säännöissä järjestön aatteeksi ja tarkoitukseksi määritellään kansallismielisyys ja kansallisvaltiokeskeisyys. Aatteen ilmoitetaan pohjautuvan suomalaiskansalliseen identiteettiin ja sen vahvistamiseen. Järjestö ilmoittaa jatkavansa suomalaisuusliikkeen perintöä. Järjestön päämääräksi on määritelty edustuksellisen ja suoran demokratian kehittäminen sekä yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden ja kansalaisten välisen tasa-arvon lisääminen. Järjestön tehtäväksi on säännöissä kirjattu nuorten kerääminen ”vastuulliseen, laaja-alaiseen ja tasavertaiseen yhteiskunnalliseen uudistustyöhön” ja ”tulevaisuuden rakentamiseen myös tuleville sukupolville”.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaisten Nuorten on periaateohjelmasta päätetään sääntöjen mukaan yhdistyksen kokouksissa. Muutokset tehdään hallituksen esityksillä, ja niiden on saatava taakseen vähintään kahden kolmasosan enemmistö annetuista äänistä tullakseen voimaan. Nykyisessä periaateohjelmassaan Perussuomalaiset Nuoret määrittelee pohjaavansa poliittisen ajattelunsa populistiseen yhteiskuntakäsitykseen ja yksilönvapauksiin. Järjestö vastustaa korruptiota ja liiallista byrokratiaa, suurpääoman mielivaltaa, ylisuuria yksiköitä, valtion ja järjestöjen mielivaltaa sekä moraalista rappiota.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret pitää parhaana taloudellisena järjestelmänä kansallisvaltioiden kautta toimivia vapaita ja toimintakykyisiä markkinoita, johon taloudellisen ja poliittisen vallan liiallinen keskittyminen tuo haitallisia piirteitä. Perussuomalaiset Nuoret haluaa, että Euroopan valtioiden velkaantuminen saadaan pysäytettyä ja sitten velkaosuus laskemaan. Verotuksessa, byrokratiassa ja sääntelyssä tulee antaa helpotuksia pienille yrityksille ja taloudellisille yksiköille verrattuna suuryrityksiin. Järjestö kutsuu talouspoliittista linjaansa kansallisliberalismiksi.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret kannattaa yhteisvaluutta eurosta luopumista ja kansalliseen valuuttaan, markkaan, palaamista. Perussuomalaiset Nuoret kannattaa muun muassa taksialan, apteekkialan ja alkoholipolitiikan sääntelyn sekä VR:n monopolin purkamista. Järjestö kannattaa myös työmarkkinajärjestöjen jäsenmaksujen verovähennysoikeuden poistamista.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Järjestö kannattaa Yle-veron lakkauttamista sekä työehtosopimusten yleissitovuuden poistamista.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret on EU-vastainen järjestö. Kansainvälisessä politiikassa Suomen tulisi järjestön mielestä pyrkiä olemaan mahdollisimman puolueeton, mutta ei eristäytynyt. Perussuomalaiset Nuoret kannattaa vahvan instituution ja suoran kansanvaalin tukemaa presidenttiä ulkopolitiikan johtajana ja suunnannäyttäjänä. Järjestö katsoo, että Suomen voima perustuu yhteistyökykyiseen ulkopolitiikkaan ja mahdollistamaan kykyyn toimia kansainvälisenä sillanrakentajana ja erilaisten ristiriitojen sovittelijana. Aiemmin järjestö ilmoitti kannattavansa Naton rauhankumppanutta ja muuta asianmukaista yhteistyötä, mutta ei täysjäsenyyttä. Vuonna 2015 uudistetussa periaateohjelmassa linjataan, että Suomi voi kuulua puolustusliittoon, mikäli kansallinen etu sitä edellyttää. Perussuomalaiset Nuoret ei kannata valtiojohtoista kehitysapua.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret haluaa kansanäänestyksen Euroopan unionin jäsenyydestä vuoteen 2020 mennessä.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret vaatii laajan autonomian myöntämistä Suomen maakunnille. Järjestön mukaan maakunnilla pitää olla verotusoikeus ja lainsäädäntövalta, jotta ”maakunnat eivät olisi riippuvaisia valtion osoittamasta rahasta ja lakia säädettäisiin maakunnissa alueelliset erityisolosuhteet ja tavoitteet huomioon ottaen”. Koko Suomea koskettavat asiat järjestettäisiin jatkossakin valtakunnallisesti. Myös Perussuomalaisten Nuorten Lapin piirijärjestö on kannanotossaan vaatinut Ahvenanmaan kaltaisen autonomian myöntämistä Lapille.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret haluaa edistää suoraa demokratiaa Sveitsin mallin mukaisesti. Järjestön mielestä Suomessa tulisi ottaa käyttöön sitovat kansanäänestykset.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Maahanmuuttopolitiikassa Perussuomalaiset Nuoret kannattaa periaatetta ”maassa maan tavalla”. Järjestön mukaan se ei ole maahanmuuttoa vastaan, vaan laadukkaan maahanmuuton puolesta. Järjestön mukaan maahanmuutossa tulee korostaa todellista työperäistä siirtolaisuutta ja pitkälti omavaraisuutta, mikä näkyy myös maahantulo-, oleskelu- ja kansalaisuusehdoissa. Järjestö vaatii, että käytössä on oltava kansalaisuus- ja kielitestit sekä pisteytysjärjestelmä. Perussuomalaiset Nuoret kokee monikulttuurisuuden vaalimisen suomalaisen ja länsimaisen kulttuurin kustannuksella lyhytnäköisenä. Minareettien rakentamisen kieltämistä tulisi järjestön mukaan harkita, sillä ”minareettien laaja rakentaminen olisi yksi askel kohti Euroopan islamisaatiota”.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Järjestön mukaan kulttuurirahoituksen tulee tukea suomalaista kulttuuria, ja monikulttuurisuutta edistävät rahoitukset tulee lakkauttaa.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaisten Nuorten mukaan törkeisiin rikoksiin syyllistyneille ulkomaalaisille ei tule myöntää tilapäisiä oleskelulupia. Järjestö kannattaa halal-teurastetun lihan myymisen kieltämistä Suomessa.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaisten Nuorten mukaan Suomen puolustusbudjetin tasoksi on määrättävä vähintään kaksi prosenttia bruttokansantuotteesta.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret haluaa säilyttää yleisen asevelvollisuuden, mutta kummallekin sukupuolelle joko aseellisena tai aseettomana kansalaispalvelumallina.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret haluaa aseen omistusoikeuden Suomen lainsäädäntöön. Aseen omistusoikeus tulee olla kaikilla täysi-ikäisillä Suomen kansalaisilla, joita ei ole tuomittu väkivaltarikoksesta ja joilla ei ole erityisiä terveydellisiä esteitä. Järjestön mukaan aseen omistusoikeus laissa luo turvaa sekä sisäisesti että ulkoisesti. Vuonna 2014 järjestö ehdotti, että suojeluasekäytännön palauttamista lainsäädäntöön harkittaisiin.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Nuorisojärjestö ilmoittaa kannattavansa mahdollisuuksien tasa-arvoa. Järjestö tuomitsee kieleen, etniseen taustaan tai kulttuurin perustuvan positiivisen syrjinnän. Perussuomalaiset Nuoret kannattaa laajaa sananvapautta ja vastustavat sananvapautta rajoittavia rikoksia, joita kutsuvat ”ajatusrikoksiksi”. Perussuomalaiset Nuoret kannattaa riippumattoman perustuslakituomioistuimen perustamista.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret kannattaa valinnanvapautta kielten opiskelussa.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Järjestö kannattaa kirkon ja valtion erottamista toisistaan.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret eivät kannata samaa sukupuolta olevien avioliittoa, vaan avioliittokäsitteestä luopumista valtion rekistereissä, ja avioliitto-käsitteen rajaamista vain uskonnollisten yhteisöjen käyttöön. Kaikista avioliitoista käytettäisiin nimitystä valtion rekistereissä nimitystä ”rekisteröity parisuhde”.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret haluaa muuttaa ylioppilaskuntien jäsenyyden pakollisesta vapaaehtoiseksi.


title: Perussuomalaiset Nuoret

text: Perussuomalaiset Nuoret vaatii, että vuoden 1918 tapahtumista tulisi käyttää nimitystä vapaussota. Perusteluna järjestö pitää sitä, että tuolloin armeija kukisti ”venäläiset ja heidän myötäilijänsä”. Järjestö ehdottaa myös vapaussodan muistomerkin pystyttämistä Helsingin Senaatintorille.