title: Aquincum

text: Toisen maailmansodan jälkeen kaivauksiin on usein käyty uusien rakennushankkeiden yhteydessä. Hadrianuksen palatsin raunioita kaivettiin vuosina 1950–1956, kun Óbudan telakkaa uudistettiin. Herakleen huvila löydettiin Meggyfa-kadulta ja sitä tutkittiin vuosina 1964–1967. Siviilikaupungin raunioiden entisöinti Aquincumin museon alueella alkoi 1963, ja 1966 työt laajenivat kaupungin läntiselle, ennen tutkimattomalle alueelle. Vuonna 1973 museoalueen työt saatiin valmiiksi, ja kaikkiaan 16 rakennusta oli restauroitu. Nykyään nähtävillä olevat Aquincumin siviilikaupungin rauniot ovat enimmäkseen tulosta 1960- ja 1970-luvun restaurointityöstä, ja ne kattavat noin kolmasosan asutuksesta. Suurin osa nykyään näkyvistä raunioista kuvastaa toisen ja kolmannen vuosisadan vaihteen tilannetta. Museon lähellä, Szentendreikadun varrella on lisäksi restauroitu osa akveduktia, joka kulki siviilikaupungin poikki. Akveduktin jäänteitä on myös nähtävissä puistossa museon pohjoispuolella.


title: Aquincum

text: 1970- ja 1980-luvuilla tehtiin jatkuvia kaivauksia ja konservointitöitä sotilasleirin ja sotilaskaupungin alueella, kun Óbudaan rakennettiin paljon suuria asuintaloja. Pelastuskaivaukset auttoivat selvittämään linnoituksen sijainnin, ja sotilaskaupungin rakenteesta saatiin lisää tietoa. Sotilasleirin itäinen ja eteläinen portti on restauroitu, ensimmäinen 200−300-luvun asuun ja jälkimmäinen 100-luvun jälkipuoliskolla rakennettuun asuun. Eteläinen portti on nähtävissä osana sotilasleirin eteläistä muuria, joka sijaitsee Flórian-aukion lounaisen jalankulkualikäytävän luona.


title: Aquincum

text: 2000-luvun alussa entisöintitöitä on jatkettu useissa kohdissa siviilikaupungin raunioiden lounaisosassa, ja Mithran temppeli sekä majatalon kylpyläsiipi on restauroitu. Kaivaukset jatkuvat edelleen.


title: Aquincum

text: "Pääartikkeli Aquincumin museo"


title: Aquincum

text: Aquincumin museon tehtävänä on Budapestin alueen roomalaisen perinnön esiin kaivaminen, suojeleminen ja esittely. Museo sijaitsee siviilikaupungin raunioiden alueella, ja se koostuu ulkoilmamuseosta ja kahdesta näyttelyrakennuksesta. Ulkoilmamuseo ja sen alueelle rakennettu vanhempi näyttelyrakennus on yleisölle avoinna huhtikuusta lokakuuhun. Uudempi museorakennus, jossa on pysyvä näyttely, on auki ympäri vuoden. Museossa käy vuosittain yli 35 000 vierailijaa.


title: Aquincum

text: Aquincumin museon lisäksi roomalaisajan raunioita ja niistä löydettyjä esineitä on nähtävillä kahdessa pienemmässä museossa, linnoituksen sotilaskylpylässä ja Herakleen huvilassa. Lisäksi Aquincumista löydettyjä esineitä on nähtävillä Budapestin historian museon päänäyttelytilassa Budan kuninkaanlinnassa ja Unkarin kansallismuseossa. Kansallismuseossa on yli 250 Aquincumin alueelta löydettyä kiviesinettä. Budan linnassa on näytteillä muun muassa osia sillasta, joka yhdisti Hadrianuksen palatsin mantereeseen.


title: Shavkat Mirziyoyev

text: Shavkat Miromonovich Mirziyoyev (s. 24. heinäkuuta 1957) on Uzbekistanin presidentti joulukuusta 2016 alkaen. Edellinen presidentti Islom Karimov nimitti hänet Uzbekistanin pääministeriksi 12. joulukuuta 2003. Pääministerin tehtävässä Mirziyoyevin edeltäjä oli O‘tkir Sultonov ja hänen varapääministerinsä oli aluksi Ergash Shoismatov, myöhemmin Rustam Azimov. Mirziyoyev valittiin uudelleen 2015.


title: Shavkat Mirziyoyev

text: Mirziyoyev on opiskellut maatalousinsinööriksi Taškentissa.


title: Shavkat Mirziyoyev

text: Mirziyoyev palveli Jizzaxin alueen kuvernöörinä vuosina 1996-2001 ja sen jälkeen Samarkandin aluein kuvernöörinä, kunnes hänet nimitettiin pääministeriksi.


title: Shavkat Mirziyoyev

text: Mirziyoyevia veikattiin Karimovin seuraajaksi. Hän on yksi edesmenneen presidentin lesken luottohenkilöistä, kuuluu Samarkandin klaaniin ja on maan turvallisuusneuvoston puheenjohtajan, Rustam Inoyatovin, ystävä. Parlamentti nimitti hänet maan väliaikaiseksi presidentiksi 8. syyskuuta 2016.


title: Shavkat Mirziyoyev

text: Uzbekistanissa pidettiin presidentinvaalit 4. joulukuuta 2016. Mirziyoyev voitti vaalit saaden 88,6 % annetuista äänistä ja seuraavaksi eniten ääniä sai Khatamjon Ketmonov vain 3,73% annetuista äänistä muiden äänten jakautuessa loppujen ehdokkaiden kesken. Yhtään ääntä ei hylätty. Vaaleja on luonnehdittu huijaukseksi.


title: Shavkat Mirziyoyev

text: Virkaanastujaisissaan Mirziyoyev lupasi maan hallitukseen muutoksia. Hän nimitti maalle uudeksi pääministeriksi Abdulla Aripovin. Mirziyoyevin johdolla Uzbekistanissa on aloitettu varovaisia uudistuksia. Niillä pyritään parantamaan maan taloutta ja avaamaan eristynyttä maata ulkomaailmalle.


title: Kompanija Ust-Luga

text: OAO Kompanija Ust-Luga () on Ust-Lugan sataman rakennuttava ja omistava emoyritys. Siihen kuuluu useita tytäryhtiötä.


title: Kompanija Ust-Luga

text: Morskoi torgovyi port Ust-Luga ( on yhtiö, joka vastaa sataman yleisestä kunnallistekniikasta sataman alueella yleisesti ja myös sisällä terminaaleissa samoin kuin sähkön ja lämpöenergian sekä veden jakelusta sekä likavesistä, huolinnasta sekä laiva-agentuuritoiminnasta.


title: Kompanija Ust-Luga

text: OAO Ust-Lužkaja projektno-inžiniringovaja kompanija () vastaa alueen kehittämisen ja jatkokehittämisen projektisuunnittelusta.


title: Kompanija Ust-Luga

text: OAO PortŽilStroi () vastaa alueen asuinrakennusten taajamarakentamisesta.


title: Kompanija Ust-Luga

text: OAO Balttelekomport () vastaa alueen puhelin- ja Internet-yhteyksistä sekä muista tietoliikenneyhteyksistä.


title: Kompanija Ust-Luga

text:
OAO Port Ust-Luga transportnaja kompanija () vastaa alueen rautatierahtikuljetusten järjestämisestä. Se voi myös järjestää rautatievaunujen puhdistamista, liikenteenjohtamista, sataman sisäiset rautatiekuljetukset, huolintaa, autojen siirtämistä laivoista rautatievaunuihin.
Eri tavaralajeille on olemassa sataman alueella eri terminaaleja. Näiden terminaalien operoimiseen on perustettu erilaisia yhtiöitä, kuten OAO Baltijski aljuminevyi terminal, OAO Baltijski neftehimitsheski terminal jne.


title: Kompanija Ust-Luga

text: Ust-Lugassa on laitureita, joihin voi ajaa 75 000 kuolleen tonnin kuivarahtialuksen. Se on syvyydeltään syvin Venäjän federaation Itämeren satamista.


title: Kompanija Ust-Luga

text: Satamassa on mm. hiiliterminaali, jonka kapasiteetti kasvaa 8 000 000 tonniin 2008, kun otetaan käyttöön laajennusvaihe. Edellinen laajennus, joka otettiin käyttöön 8.6.2007, lisäsi kapasiteetin 4 000 000 tonniin.


title: Kompanija Ust-Luga

text: Autojen tuontisatama kykeni vastaanottamaan 70 000 autoa vuoden 2007 kesällä. Autojen vastaanottokapasiteetti kasvanee vuoteen 2010 mennessä 360 000 autoon.


title: Kompanija Ust-Luga

text: Lannoitteiden vientisatama on otettu käyttöön 2007. Sen kapasiteetti on 6 000 000 tonnia. Konttisataman kapasiteetti on 2008 1 000  000 TEU:ta. Sataman kokonaisminimikapasiteetiksi on arvioitu 35 000 000 tonnia vuodessa.


title: DjVu

text: DjVu (lausutaan "déjà vu") on vapaa tiedostomuoto, joka on suunniteltu skannatuille kuville, erityisesti tekstiä tai viivoja sisältäville kuville. Tiedostomuodon ominaisuuksia on esimerkiksi kuvan eri kerrosten, kuten tekstin, kuvien ja taustan erottaminen toisistaan, progressiivinen lataus, aritmeettinen koodaus ja mahdollisuus pakata kuvia häviöllisesti. DjVu:lla voidaan pakata kuvia samalla tavalla kuin PDF:lläkin, mutta DjVu:lla pakatut kuvat vievät yleensä vähemmän tilaa. DjVu-tiedostomuoto tukee tekstintunnistusta.


title: DjVu

text: DjVu-tiedostomuodon kehittivät Yann Le Cun, Léon Bottou, Patrick Haffner ja Paul G. Howard. He työskentelivät AT&T Laboratories -yhtiössä.


title: Stonewallin mellakat

text: Stonewallin mellakoiksi nimitetään spontaaneja ja väkivaltaisia mielenosoituksia poliisin ratsiaa vastaan varhain aamulla 28. kesäkuuta 1969 Stonewall Inn -ravintolan luona New Yorkin Greenwich Villagen kaupunginosassa. Niitä pidetään usein ensimmäisenä kertana Yhdysvaltain historiassa, kun homot ja lesbot nousivat taisteluun homoseksuaaleja vainoavaa järjestelmää vastaan. Mellakoista tuli ratkaiseva tapahtuma, joka käynnisti homojen oikeuksien liikkeen Yhdysvalloissa ja muualla maailmassa.


title: Stonewallin mellakat

text: Yhdysvaltalaiset homot ja lesbot elivät 1950- ja 1960-luvuilla järjestelmässä, jonka lait olivat homovastaisempia kuin joissakin rautaesiripun takaisissa maissa. Varhaiset homofiiliryhmät yrittivät todistaa rauhanomaisen valistuksen kautta, että homot voisivat sopeutua yhteiskuntaan. 1960-luvun viimeisinä vuosina syntyi kuitenkin runsaasti levottomuutta lukuisten muiden sosiaalisten liikkeiden vaikutuksesta. Ne toimivat mellakoiden katalyytteinä yhdessä Greenwich Villagen liberaalin ympäristön kanssa.


title: Stonewallin mellakat

text: Hyvin harvat ravintolat, useimmiten baarit, toivottivat avoimesti homot henkilöt tervetulleiksi 1950- ja 1960-luvuilla. Stonewall Innin omisti mafia. Sen kanta-asiakkaina oli erityyppisiä ihmisiä, mutta sen tiedettiin olevan suosittu homoyhteisön marginalisoituneimpien ryhmien eli transvestiittien, feminiinisten nuorten miesten, prostituoitujen ja kodittomien nuorten keskuudessa. Poliisien homobaareihin tekemät ratsiat olivat 1960-luvulla rutiinia, mutta Stonewall Innissä poliisit menettivät nopeasti tilanteen hallinnan ja tapahtumat houkuttelivat paikalle väkijoukon, joka aloitti mellakoinnin. Ne johtivat uusiin mielenosoituksiin seuraavana iltana ja jälleen muutaman päivän päästä.


title: Stonewallin mellakat

text: Muutaman vuoden sisällä mellakoista homojen oikeuksia ajavia liikkeitä oli perustettu ympäri Yhdysvaltoja ja maailmaa. 28. kesäkuuta 1970 ensimmäiset gay pride -marssit pidettiin New Yorkissa ja Los Angelesissa mellakoiden vuosipäivän kunniaksi. Samantyyppisiä marsseja järjestettiin myös muissa kaupungeissa; nykyisin pride-tapahtumia pidetään vuosittain ympäri maailmaa kesäkuun lopun tienoilla Stonewallin mellakoiden kunniaksi.


title: Stonewallin mellakat

text: Toisen maailmansodan mullistusten jälkeen monilla oli Yhdysvalloissa kiivas halu ”palauttaa sotaa edeltänyt sosiaalinen järjestys ja pitää muutoksen voimat kurissa”, kuten historioitsija Barry Adam on asian ilmaissut. Laajalle levinneen antikommunismin innoittamana senaattori Joseph McCarthy järjesti kuulusteluja, joissa yritettiin paljastaa kommunisteja Yhdysvaltain hallituksesta, armeijasta ja muista valtion rahoittamista virastoista ja instituutioista. Ne johtivat maanlaajuiseen paranoiaan. Anarkisteja, kommunisteja ja muita ”epäamerikkalaisiksi” tai ”kumouksellisiksi” tuomittuja henkilöitä pidettiin turvallisuusuhkina. Homoseksuaalit otettiin tähän Yhdysvaltain ulkoministeriön luetteloon vuonna 1950, koska heitä pidettiin alttiina kiristykselle. Apulaisulkoministeri James E. Webb huomautti raportissaan: ”Yleisesti uskotaan, että avoimesti perversioitaan toteuttavat eivät ole normaalien ihmisten tavoin henkisesti vakaita.” Vuosien 1947 ja 1950 välillä 1 700 työhakemusta liittovaltion virkoihin hylättiin, 4 380 henkeä erotettiin asevoimista ja 420 henkeä erotettiin valtion palkkalistoilta epäillyn homoseksuaalisuuden vuoksi.


title: Stonewallin mellakat

text: 1950- ja 1960-lukujen ajan FBI ja paikallispoliisit pitivät luetteloita tunnetuista homoseksuaaleista, heidän suosimistaan ravintoloista ja heidän ystävistään; U.S. Postal Service piti vuorostaan kirjaa osoitteista, joihin lähetettiin homoseksuaalisuuteen liittyvää materiaalia. Osavaltiot ja paikallishallinnot seurasivat pian perässä: homoseksuaaleille tarjoilevia baareja suljettiin ja niiden asiakkaat pidätettiin ja paljastettiin sanomalehdissä. Kaupungit suorittivat ”pyyhkäisyjä” puhdistaakseen kaupunginosat, puistot, baarit ja rannat homoista. Ne kielsivät vastakkaisen sukupuolen vaatteiden käytön, ja yliopistot erottivat opettajia, joita epäiltiin homoseksuaaleiksi. Tuhannet homomiehet ja lesbot vangittiin, erotettiin tai suljettiin mielisairaaloihin. Monet elivät kaksoiselämää pitäen yksityiselämänsä erossa työelämästään.


title: Stonewallin mellakat

text: Vuonna 1952 American Psychiatric Association lisäsi homoseksuaalisuuden "Diagnostic and Statistical Manualiin" sosiopaattisena persoonallisuuden häiriönä. Kattava tutkimus homoseksuaalisuudesta vuonna 1962 oikeutti sen lisäämisen sairauksien joukkoon, sillä se katsottiin patologiseksi vastakkaisen sukupuolen peloksi, jonka aiheutti vanhemman ja lapsen traumaattinen suhde. Näkemyksellä oli huomattavasti vaikutusta lääkärien toimintaan. Kuitenkin vuonna 1956 Evelyn Hooker teki tutkimuksen, joka vertasi homoseksuaaleina itseään pitävien miesten onnellisuutta ja sopeutuvuutta heteroseksuaalisiin miehiin, eikä löytänyt näiden ryhmien väliltä eroja. Hänen tutkimuksensa hämmästytti lääkäriyhteisöä ja teki hänestä monien homomiesten ja lesbojen sankarin, mutta homoseksuaalisuus pidettiin "DSM"-tautiluokituksessa vuoteen 1973 saakka.


title: Stonewallin mellakat

text: Kaksi järjestöä muodostui toisistaan riippumatta vastaamaan tähän suuntaukseen, ajamaan homoseksuaalien asiaa ja luomaan homoille ja lesboille mahdollisuuksia seurustella ilman pelkoa pidätyksestä. Los Angelesin alueen homoseksuaalit loivat Mattachine Societyn vuonna 1951 kommunistiaktivisti Harry Hayn kotona. Heidän tavoitteinaan oli yhdistää homoseksuaalit, kouluttaa heitä, tarjota johtajuutta ja auttaa ”seksuaalisesti poikkeavia” lakiongelmissa. Mattachinen radikaali lähestymistapa kohtasi valtavaa vastustusta ja vuonna 1953 järjestö alkoi keskittyä assimilaation ja kunnioituksen edistämiseen. Sen jäsenet päättelivät, että he onnistuisivat muuttamaan useampien henkilöiden suhtautumista homoseksuaalisuuteen todistamalla, että homot ja lesbot olivat ”normaaleja” ihmisiä eivätkä eronneet heteroseksuaaleista. Pian Mattachinen perustamisen jälkeen useat naiset tapasivat San Franciscossa olohuoneissaan ja muodostivat lesbojen Daughters of Bilitis (DOB) -järjestön. Vaikka DOB:n luoneet kahdeksan naista kokoontuivat alun perin löytääkseen vain turvallisen paikan tanssia, järjestö kasvoi ja kehitti samantyyppisiä tavoitteita kuin Mattachine kehottaen jäseniään assimiloitumaan muuhun yhteiskuntaan.


title: Stonewallin mellakat

text: Yksi ensimmäisistä haasteista valtion syrjintää vastaan tuli vuonna 1953. ONE-järjestö julkaisi "ONE, Inc." -nimistä aikakauslehteä, jota posti ei suostunut jakelemaan. Lehden numero, joka lähetettiin tilaajille ruskealla paperilla peitettynä, käsitteli homoja heteroseksuaalisissa avioliitoissa; posti väitti sitä rivoksi. Juttu eteni lopulta korkeimpaan oikeuteen, joka päätti vuonna 1958, että "One, Inc." sai lähettää aineistoaan U.S. Postal Servicen kautta.


title: Stonewallin mellakat

text: Homofiiliset järjestöt, joiksi homojen ryhmittymiä kutsuttiin, lisääntyivät ja levittäytyivät itärannikolle. Vähitellen näiden järjestöjen jäsenet alkoivat toimia aiempaa rohkeammin. Franklin Kameny perusti Washingtonin Mattachinen. Hänet oli erotettu Yhdysvaltain armeijan karttapalvelusta homoseksuaalisuuden vuoksi, mutta hän voitti erottamistaan koskeneen oikeusjutun. Kameny kirjoitti, että homoseksuaalit eivät eronneet heteroseksuaaleista; nämä ponnistukset suunnattiin usein mielenterveysammattilaisille. Jotkut heistä osallistuivat Mattachinen ja DOB:n kokouksiin ja kertoivat järjestöjen jäsenille, että he olivat epänormaaleja.


title: Stonewallin mellakat

text: Vuonna 1965 alkoivat homo-oikeusmielenosoitukset, kun uutiset Kuuban homojen vankityöleireistä innoittivat yhdysvaltalaisen homo-oikeusjärjestön Mattachine Societyn New Yorkin ja Washington D.C:n osastot järjestämään YK:n ja Valkoisen talon edessä mielenosoitukset. Sitten järjestettiin vastaavia muidenkin hallintorakennusten edessä. Ne kohdistuivat paitsi Kuuban homovainoja myös Yhdysvaltojen työsyrjintää vastaan. Mielenosoitukset järkyttivät monia homoja ja suututtivat joitakin Mattachinen ja DOB:n johtohenkilöistä. Samaan aikaan kansalaisoikeusliikkeen, feministien ja Vietnamin sodan vastustajien mielenosoitukset lisääntyivät ja muuttuivat rajummiksi koko 1960-luvun ajan, samoin kuin yhteenotot poliisin kanssa.


title: Stonewallin mellakat

text: New Yorkin Greenwich Villagen ja Harlemin kaupunginosissa asui huomattava homo- ja lesboväestö ensimmäisen maailmansodan jälkeen, kun monet armeijassa palvelleet miehet ja naiset olivat asettuneet asumaan suuriin kaupunkeihin. Homojen ja lesbojen enklaaveihin, joiden asukkaita eräs lehtijuttu kuvasi ”lyhythiuksisiksi naisiksi ja pitkähiuksisiksi miehiksi”, kehittyi seuraavan kahden vuosikymmenen aikana omanlaisensa alakulttuuri. Kieltolaki hyödytti sattumalta homoravintoloita, sillä alkoholin nauttiminen ajettiin maan alle yhdessä muun moraalittomana pidetyn käytöksen kanssa. New York laati julkisia ja yksityisiä yrityksiä koskevia homoseksuaalisuuden vastaisia lakeja, mutta koska alkoholilla oli runsaasti kysyntää, lyhytikäisiä ”speakeasyjä” ja häthätää perustettuja baareja oli niin paljon, että viranomaisten oli mahdotonta valvoa niiden toimintaa kattavasti.


title: Stonewallin mellakat

text: 1950-luvun sosiaalinen vaino johti kulttuurin vallankumoukseen Greenwich Villagessa. Joukkio runoilijoita, joita on kutsuttu myöhemmin Beat-sukupolveksi, kirjoitti anarkiasta, huumeista ja hedonistisesta nautinnosta. Heistä Allen Ginsberg ja William S. Burroughs – molemmat Greenwich Villagen asukkaita – kirjoittivat myös homoseksuaalisuudesta. Heidän kirjoituksensa houkuttelivat puoleensa niihin sympaattisesti suhtautuvia liberaaleja ja homoja, jotka etsivät yhteisöä.


title: Stonewallin mellakat

text: 1960-luvun alkuun mennessä kampanja New Yorkin puhdistamiseksi homobaareista oli toden teolla käynnistynyt pormestari Robert F. Wagnerin käskystä. Hän oli huolestunut kaupungin imagosta vuoden 1964 maailmannäyttelyn alla. Kaupunki purki baarien oikeudet myydä alkoholia ja siviiliasuiset poliisit yrittivät houkutella ansaan niin paljon homoseksuaalisia miehiä kuin mahdollista. Yleensä siviilipukuinen poliisi löysi baarista tai puistosta miehen, jonka kanssa hän alkoi keskustella; jos keskustelu kulki siihen suuntaan, että miehet saattaisivat lähteä paikalta yhdessä – tai jos poliisi osti miehelle drinkin – mies pidätettiin yllytyksestä rikokseen (). Eräässä "New York Postissa" ilmestyneessä kertomuksessa kuvailtiin pidätystä kuntosalin pukuhuoneessa: poliisi oli tarttunut haaroihinsa ja voihkinut, minkä jälkeen hänen vointiaan tiedustellut mies oli pidätetty. Harvat lakimiehet suostuivat toimimaan puolustusasianajajina näin epämieluisissa jutuissa, ja jotkut heistä lahjoivat pidätyksen tehneitä poliiseja saamillaan palkkioilla.


title: Stonewallin mellakat

text: Mattachine Society onnistui saamaan kaupungin uuden pormestarin John Lindsayn lopettamaan poliisin ansakampanjan. Järjestöllä oli kuitenkin enemmän vaikeuksia New York State Liquor Authorityn (SLA) kanssa. Mitkään lait eivät sinänsä kieltäneet alkoholin tarjoilua homoseksuaaleille, mutta oikeusistuimet antoivat SLA:n harjoittaa omaa harkintaansa alkoholilupien myöntämisessä yrityksille, joissa voisi esiintyä ”epäjärjestystä”. Vaikka Greenwich Villagessa asui suuri määrä homoja ja lesboja, alueella oli baareja lukuun ottamatta hyvin harvoja paikkoja, joissa he olisivat voineet kokoontua joutumatta pidätetyiksi tai häirityiksi. Vuonna 1966 New Yorkin Mattachine piti mielenosoituksen (”sip-in”) Julius-nimisessä Greenwich Villagen baarissa, joka oli homomiesten suosiossa, kiinnittääkseen huomiota homoseksuaalien kokemaan syrjintään.


title: Stonewallin mellakat

text: Homot ja lesbot eivät omistaneet yhtäkään niistä baareista, joissa he kävivät. Lähes kaikkia baareja hallitsi järjestäytynyt rikollisuus, joka kohteli kanta-asiakkaita huonosti, jatkoi alkoholia vedellä ja veloitti drinkeistä liikaa. Mafia kuitenkin maksoi poliisille lahjuksia jatkuvien ratsioiden välttämiseksi.


title: Stonewallin mellakat

text: Stonewall Inn sijaitsee osoitteessa Christopher Street 51 ja 53. Sen omisti useiden muiden kaupungin kapakoiden tavoin genovalainen perhe. Vuonna 1966 kolme mafian jäsentä investoi 3 500 dollaria Stonewall Innin muuttamiseen homobaariksi, kun se oli aiemmin ollut heteroiden ravintola ja yöklubi. Kerran viikossa poliisi tuli keräämään rahalla täytettyjä kirjekuoria lahjuksina: Stonewall Innillä ei ollut alkoholin myyntilupaa. Baaritiskin takana ei ollut lainkaan juoksevaa vettä, vaan käytetyt lasit pestiin vesisaaveissa ja otettiin välittömästi takaisin käyttöön. Baarissa ei ollut hätäuloskäytäviä, ja käymälät menivät jatkuvasti tukkoon. Vaikka baaria ei käytettykään prostituutioon, huumemyyntiä ja muita ”rahanliikkeitä” tapahtui. Stonewall Inn oli New Yorkin ainoa homomiehille tarkoitettu baari, jossa sai tanssia; tanssiminen oli sen tärkein vetonaula sen jälkeen kun se oli avattu uudestaan homoklubina.


title: Stonewallin mellakat

text: Vuonna 1969 Stonewalliin saapuvaa vierailijaa tervehti ovivahti, joka tarkasti hänet ovessa olleen tirkistysreiän kautta. Alle 18-vuotiaat eivät lain mukaan saaneet juoda alkoholia, ja jotta siviiliasuiset poliisit (joita kutsuttiin nimillä ”Lily Law”, ”Alice Blue Gown” tai ”Betty Badge”) eivät pääsisi epähuomiossa sisään, kävijöiden tuli olla ovimiehelle entuudestaan tuttuja tai heidän täytyi näyttää homoilta. Ovimaksu oli viikonloppuisin kolme dollaria. Niillä asiakas sai kaksi lippua, jotka sai vaihtaa kahteen juomaan. Asiakkaiden täytyi kirjoittaa nimensä kirjaan, jotta baarin voitiin todistaa olevan yksityinen ”bottle club”, mutta nimet olivat harvoin oikeita. Stonewallissa oli kaksi tanssilattiaa; sisältä baari oli maalattu mustaksi, minkä vuoksi se oli huomattavan pimeä, ja siellä oli sykkiviä geeli- tai mustavalolamppuja. Jos poliisin nähtiin tulevan paikalle, tavalliset kirkkaat valot laitettiin päälle merkkinä siitä, että kaikkien tuli lopettaa tanssiminen tai koskettelu.


title: Stonewallin mellakat

text: Baarin takaosassa oli pienempi huone, jossa ”queenit” kävivät; se oli toinen kahdesta baarista, joissa feminiiniset, meikkiä käyttäneet ja hiuksiaan tupeeranneet miehet voivat vierailla (tosin miesten vaatteisiin pukeutuneina). Ovivahdit päästivät sisään vain muutamia transvestiittejä eli kokonaan naisten vaatteisiin pukeutuneita miehiä. Asiakkaat olivat ”98-prosenttisesti miehiä” mutta myös muutamat lesbot kävivät baarissa silloin tällöin. Nuoremmat kodittomat teini-ikäiset miehet, jotka nukkuivat viereisessä Christopher Parkissa, yrittivät usein päästä sisään, jotta baarin asiakkaat ostaisivat heille juomia. Asiakaskunnan ikähaarukka ulottui myöhäisteini-ikäisistä alun kolmekymppisiin, ja valkoisia, mustia ja latinalaisamerikkalaisia asiakkaita oli yhtä paljon. Ihmisten tasapuolisen sekoituksen, sijainnin ja tanssimisen vuoksi monet tunsivat Stonewall Innin kaupungin tärkeimpänä homobaarina.


title: Stonewallin mellakat

text: Poliisi teki homobaareihin usein ratsioita, joka baariin noin kerran kuussa. Monissa baareissa pidettiin ylimääräisiä alkoholijuomia salaisen paneelin takana tai autossa baarin lähistöllä, jotta liiketoiminta voitaisiin käynnistää mahdollisimman nopeasti uudelleen, jos alkoholia takavarikoitaisiin. Baarien johto tiesi yleensä ratsioista etukäteen poliisin vihjeiden ansiosta, ja ratsiat tehtiin tarpeeksi varhain illalla, että toimintaa voitiin jatkaa poliisin lähdettyä. Tyypillisen ratsian aikana valot laitettiin päälle, asiakkaat laitettiin seisomaan jonoon ja heidän henkilökorttinsa tarkastettiin. Ne joilla ei ollut henkilötodistusta ja ne jotka olivat kokonaan naisten vaatteissa pidätettiin; muiden annettiin lähteä. Jotkut miehistä, myös naisten vaatteisiin pukeutuneista, käyttivät sotilaspassiaan henkilötodistuksena. Naisilla tuli olla yllään ainakin kolme naisten vaatetta, muuten heidät pidätettiin. Myös baarien työntekijät ja johtajat tyypillisesti pidätettiin. Aivan ennen kesäkuun 28. päivää 1969 paikallisiin baareihin tehtiin lukuisia ratsioita – Stonewall Inniin mellakoita edeltäneenä tiistaina – ja Checkerboard, Tele-Star ja kaksi muuta klubia suljettiin Greenwich Villagen alueella.


title: Stonewallin mellakat

text: Lauantaiaamuna 28. kesäkuuta 1969 kello 1:20 neljä siviiliasuista poliisia tummissa puvuissa, kaksi partiopoliisia univormuissa, etsivä Charles Smythe ja apulaistarkastaja Seymour Pine saapuivat Stonewall Innin kaksoisoville ja ilmoittivat: ”Poliisi! Valtaamme paikan!” Kaksi poliisinaista ja kaksi miestä oli tullut baariin salaa aiemmin illalla keräämään visuaalista todistusaineistoa samalla kun poliisin siveysyksikkö () odotti heidän merkkiään ulkopuolella. Kun loput poliisit olivat tulleet sisälle baariin, he kutsuivat apuvoimia kuudennesta poliisipiiristä baarin maksupuhelimen avulla. Musiikki sammutettiin ja päävalot laitettiin päälle. Baarissa oli sinä iltana noin 200 henkeä. Asiakkaat jotka eivät olleet koskaan kokeneet poliisin ratsiaa hämmentyivät, mutta muutamat, jotka ymmärsivät mitä oli tapahtumassa, juoksivat ovia ja käymälöiden ikkunoita kohti. Poliisit telkesivät ovet, ja hätäännys kasvoi. Michael Fader muisteli, että ”Asiat tapahtuivat niin nopeasti, että niitä ei oikein edes ehtinyt huomata. Yhtäkkiä paikalla oli poliiseja ja meidät käskettiin seisomaan jonoihin ja ottamaan henkilötodistuksemme esiin, jotta meidät johdatettaisiin ulos baarista.”


title: Stonewallin mellakat

text: Ratsia ei sujunut suunnitelmien mukaan. Totuttu käytäntö oli ohjata asiakkaat jonoon, tarkistaa heidän henkilötodistuksensa, laittaa naispoliisit viemään naisiksi pukeutuneet asiakkaat käymälöihin heidän sukupuolensa tarkistamiseksi, minkä jälkeen kaikki naisiksi pukeutuneet miehet pidätettiin. Tuona yönä naisiksi pukeutuneet miehet eivät suostuneetkaan lähtemään poliisien mukaan. Jonossa seisoneet miehet alkoivat kieltäytyä näyttämästä henkilökorttejaan. Poliisit päättivät viedä kaikki läsnä olleet asemalle ja erottelivat transvestiitit omaan huoneeseensa baarin takaosaan. Maria (Steve) Ritter muisti, että ”Suurin pelkoni oli joutua pidätetyksi. Toiseksi suurin pelkoni oli, että sanomalehdessä tai televisio-ohjelmassa olisi kuva minusta äitini mekossa!” Sekä asiakkaat että poliisi muistivat tunnelman muuttuneen nopeasti vaivaantuneeksi; siihen vaikuttivat poliisin otteet, sillä he alkoivat ”kiusata” joitakin lesboja ”tunnustelemalla heitä epäsopivasti” ruumiintarkastuksien aikana.


title: Stonewallin mellakat

text: Poliisi aikoi kuljettaa baarin alkoholijuomat pois autoillaan. 28 laatikollista olutta ja 19 pulloa viinaa takavarikoitiin, mutta partioautot eivät olleet vielä saapuneet paikalle, joten asiakkaat joutuivat odottamaan jonossa noin vartin ajan. Ne, joita ei ollut pidätetty, päästettiin lähtemään etuoven kautta, mutta vapaaksi päästetyt eivät tavallisuudesta poiketen liuenneet paikalta nopeasti. Sen sijaan he jäivät baarin ulkopuolelle, jonne alkoi kerääntyä tapahtumia katseleva väkijoukko. Minuuttien sisällä noin 100–150 henkeä oli kokoontunut ulkopuolelle, jotkut päästyään pois baarin sisältä, jotkut huomattuaan poliisiautot ja väkijoukon. Vaikka poliisi työnsi voimakkaasti tai potki joitakin asiakkaita ulos baarista, jotkut poliisin vapaaksi päästämät asiakkaat esiintyivät väkijoukolle poseeraamalla ja tervehtimällä poliiseja liioitelluin elein. Väkijoukon suosionosoitukset rohkaisivat heitä.


title: Stonewallin mellakat

text: Tarkastaja Pine muisti, että kun ensimmäinen poliisiauto oli saapunut, väkijoukossa – joka koostui suurimmaksi osaksi homoista – oli jo ainakin kymmenen kertaa enemmän ihmisiä kuin pidätetyissä, ja joukkio muuttui aivan hiljaiseksi. Sekaannus radioviesteissä viivästytti toisen partioauton saapumista. Poliisi alkoi saattaa mafian jäseniä ensimmäiseen vaunuun sivustakatsojien hurratessa. Seuraavaksi tavallisia työntekijöitä alettiin viedä vaunuun. Sivustakatsoja huusi ”Gay power!”, joku alkoi laulaa kappaletta ”We Shall Overcome” ja väkijoukko reagoi tähän huvittuneesti ja hyväntuulisesti, mutta samalla kuitenkin ”kasvavalla ja intensiivisellä vihamielisyydellä”. Poliisi tönäisi transvestiittia, joka vastasi lyömällä häntä päähän käsilaukullaan, ja väkijoukko alkoi buuata. Ohikulkumatkalla ollut kirjailija Edmund White muisti, että ”Kaikki ovat levottomia, vihaisia ja uskaliaita. Kellään ei ole slogania, kellään ei edes ole asennetta, mutta jotakin on kehitteillä.” Kolikoita, sitten olutpulloja, heitettiin poliisiautoa kohti, kun väkijoukossa levisi huhu, että baarissa yhä sisällä olevia asiakkaita hakattiin.


title: Stonewallin mellakat

text: Kärhämä puhkesi, kun käsirautoihin laitettu nainen jouduttiin saattamaan baarin ovelta odottavalle poliisiautolle useita kertoja. Hän pakeni toistuvasti ja taisteli neljää poliisia vastaan kiroillen ja huutaen noin kymmenen minuutin ajan. Hänen kuvailtiin olleen ”a typical New York butch” ja ”a dyke–stone butch”; poliisi oli lyönyt häntä päähän pampulla, koska hän oli erään silminnäkijän mukaan valittanut käsirautojensa olleen liian tiukalla. Sivustakatsojat muistivat, että nainen, jonka henkilöllisyyttä ei tiedetä, sai väkijoukon tappelemaan, kun hän katsoi heitä ja huusi: ”Miksette te tee mitään?” Kun poliisi oli nostanut hänet ilmaan ja tunkenut hänet auton takaosaan, väkijoukko muuttui vihamieliseksi: ”Sinä hetkenä tilanteesta tuli räjähdysaltis.”


title: Stonewallin mellakat

text: Poliisi yritti hillitä osaa väkijoukosta ja kaatoi muutamia ihmisiä maahan, mikä yllytti sivustakatsojia vielä enemmän. Jotkut mustaanmaijaan viedyistä, käsirautoihin kahlituista pidätetyistä pakenivat, kun poliisi jätti heidät vartioimatta (joidenkin todistajien mukaan tahallisesti). Kun väkijoukko yritti kaataa mustanmaijan nurin, kaksi muuta poliisiautoa ja mustamaija – jonka renkaita oli viillelty – lähtivät paikalta välittömästi, ja tarkastaja Pine kehotti niitä palaamaan takaisin niin pian kuin mahdollista. Sekaannus houkutteli paikalle lisää ihmisiä, joille kerrottiin, mitä oli tapahtunut. Joku väkijoukossa julisti, että baari oli ratsattu, koska ”he eivät lahjoneet poliiseja”, mihin eräs toinen vastasi huutaen: ”Maksetaan heille nyt!” Kolikkoja lensi ilman halki poliisia kohti väkijoukon huutaessa ”Siat!” ja ”Hinttikytät!” Oluttölkkejä heitettiin, ja poliisi iski takaisin hajottaen osan väkijoukosta, joka löysi läheiseltä rakennustyömaalta kasan tiiliä. Poliiseja oli 500–600 henkeä vähemmän kuin mellakoitsijoita, ja he ottivat kiinni useita henkilöitä, joihin kuului folklaulaja Dave Van Ronk. Kapina oli houkutellut hänet paikalle muutaman oven päässä Stonewallista sijaitsevasta baarista. Vaikka van Ronk ei ollutkaan homo, hän oli kokenut poliisin väkivaltaa osallistuessaan sodanvastaisiin mielenosoituksiin: ”Mikäli se minusta riippui, jokainen joka nousi kyttiä vastaan oli minusta hyvä tyyppi, ja siksi pysyin paikalla... Joka kerta kun käänsi selkänsä, kytät olivat mukana yhdessä jos toisessa skandaalissa.” Kymmenen poliisia – kaksi poliisinaista mukaan lukien – telkesivät itsensä, van Ronkin, "The Village Voice" -lehden toimittajan ja useita käsirautoihin kahlittuja pidätettyjä Stonewall Innin sisälle heidän oman turvallisuutensa vuoksi.


title: Stonewallin mellakat

text: Useissa mellakkaa koskevissa selonteoissa vakuutetaan, että mielenosoitusta ei ollut järjestetty etukäteen eikä sille ollut ilmeistä syytä: mellakka syntyi spontaanisti. Michael Fader selitti:


title: Stonewallin mellakat

text: Ainoassa mellakoiden ensimmäisenä yönä otetussa valokuvassa näkyy läheisessä Christopher Parkissa nukkuneita kodittomia nuoria kahakoimassa poliisin kanssa. Mattachine Societyn uutiskirje antoi selityksen mellakoiden synnylle kuukautta myöhemmin: ”[Stonewall Inn] toimi suureksi osaksi kohtauspaikkana sellaiselle ihmisryhmälle, joka ei ole tervetullut tai jolla ei ole varaa muihin paikkoihin, joissa homoseksuaalit voivat kokoontua... Stonewallista tuli näiden nuorten koti. Kun sinne tehtiin ratsia, he taistelivat sen puolesta. Tämä yhdessä sen seikan kanssa, että heillä ei ollut muuta menetettävää kun kaupungin suvaitsevaisin ja avarakatseisin homobaari, antaa syyn [mellakoille].” Roskapönttöjä, roskia, pulloja, kiviä ja tiiliä heitettiin rakennusta kohti, ja sen ikkunat rikkoutuivat. Todistajien mukaan ”flame queenit”, prostituoidut ja homot ”katulapset” – homoyhteisön syrjityimmät jäsenet – olivat vastuussa ensimmäisestä heittokierroksesta ja siitä, että pysäköintimittari revittiin maasta ja sitä käytettiin muurinmurtajana Stonewall Innin oviin. Sylvia (Ray) Rivera, joka oli pukeutunut naisten vaatteisiin ja joka oli ollut Stonewallissa ratsian aikana, muisteli: ”Olette kohdelleet meitä kuin paskaa kaikki nämä vuodet? E-ei. Nyt on meidän vuoromme!... Se oli yksi elämäni suurimmista hetkistä.”


title: Stonewallin mellakat

text: Väkijoukko sytytti roskia tuleen ja työnsi ne sisään rikkinäisistä ikkunoista, jolloin poliisit tarttuivat vesiletkuun. Koska vedenpainetta ei ollut, se ei onnistunut hajottamaan väkijoukkoa vaan pikemminkin vaikutti rohkaisevan sen jäseniä. Kun mielenosoittajat murtautuivat sisään ikkunoiden kautta – omistajat olivat peittäneet ne vanerilla estääkseen poliisia tekemästä ratsiaa baariin – sisällä olleet poliisit ottivat pistoolinsa esiin. Ovet lensivät auki, poliisit osoittivat vihaista väkijoukkoa aseillaan ja uhkasivat ampua. Baarissa poliisin kanssa ollut "The Village Voicen" toimittaja Howard Smith otti jakoavaimen baaritiskiltä ja työnsi sen housuihinsa epävarmana siitä, pitäisikö hänen käyttää sitä poliisia vai väkijoukkoa vastaan. Hän katseli vierestä, kun joku ruiskutti sytytysnestettä baariin. Kun se sytytettiin tuleen ja poliisit ottivat mellakoitsijat tähtäimeensä, sireenien ääni alkoi kuulua ja paloautot saapuivat paikalle. Taistelu oli kestänyt 45 minuuttia.


title: Stonewallin mellakat

text: New Yorkin kaupungin taktiset poliisivoimat (TPF) saapuivat vapauttamaan Stonewallin sisälle vangeiksi jääneet poliisit. Yhden poliisin silmään tuli haava, ja muutamat muut saivat ruhjeita lentävistä pirstaleista. Bob Kohler, joka käveli koiransa kanssa Stonewallin ohi, näki TPF:n saapuvan: ”Olin ollut mukana tarpeeksi monessa mellakassa, että tiesin huvin loppuneen... Kyttiä oli nöyryytetty täydellisesti. Sitä ei tapahtunut ikinä. He olivat varmaankin vihaisempia kuin koskaan aikaisemmin, koska kaikki muut olivat mellakoineet ... mutta hinttien ei pitänyt mellakoida ... mikään ryhmä ei ollut aiemmin pakottanut kyttiä vetäytymään, joten viha oli aivan valtaisaa. Tarkoitan, että he halusivat tappaa.” Saatuaan vahvistuksia poliisit pidättivät kaikki, jotka he vain saivat kiinni, ja laittoivat pidätetyt poliisiautoihin viedäkseen heidät putkaan. Tarkastaja Pine muisteli, että ”Tappeluita puhkesi transvestiittien kanssa, sillä he eivät suostuneet menemään sisään autoon.” Toinen silminnäkijä kadun toiselta puolelta vahvisti hänen muistikuvansa kertomalla, että ”Kaikki minkä näin siitä ketkä tappelivat oli se, että he olivat transvestiitteja ja että he taistelivat raivokkaasti.”


title: Stonewallin mellakat

text: TPF muodosti falangin ja yritti raivata kadun marssimalla hitaasti eteenpäin ja työntämällä väkijoukkoa taaemmas. Mellakoijat pilkkasivat poliisia avoimesti. Väkijoukko hurrasi, teki improvisoituja potkuaaltoja ja lauloi "The Howdy Doody Shown" tunnussäveltä seuraavin sanoin: ”We are the Stonewall girls / We wear our hair in curls / We don't wear underwear / We show our pubic hairs” (”Me olemme Stonewallin tytöt / Hiuksemme ovat kiharoilla / Emme käytä alusvaatteita / Näytämme häpykarvamme”). Lucian Truscott raportoi "The Village Voicessa": ”Pattitilanne sai homot hassuttelemaan laulamalla kuorossa kertosäettä, kun he kohtasivat kypärin ja pampuin varustautuneiden poliisien muurin. Juuri kun heidän kuoronsa aloitti potkurutiinin, TPF eteni taas ja työnsi gay poweria huutaneen väkijoukon Christopher Streetiä pitkin Seventh Avenuelle.” Eräs Stonewallissa ratsian aikana ollut muisti, että ”Poliisi työnsi meitä nopeasti, ja silloin tajusin ettei se ollut hyvä juttu, koska he saivat iskettyä minua selkään pampulla.” Toinen kertoi, että ”En vain kykene koskaan saamaan tuota yhtä näkyä mielestäni. Poliisit pamppujensa kanssa ja potkuaalto toisella puolella. Se oli mitä ihmeellisin juttu... Ja yhtäkkiä se potkuaalto, joka taisi olla machouden pilkkaa ... Luulen että silloin tunsin raivoa. Koska ihmisiä hakattiin mailoilla. Ja minkä vuoksi? Potkuaallon takia.”


title: Stonewallin mellakat

text: Craig Rodwell, joka omisti lähellä Stonewall Inniä sijainneen Oscar Wilde Memorial Bookstoren, kertoi katselleensa, kun poliisit jahtasivat mellakoitsijoita mutkaisia katuja pitkin vain havaitakseen heidän ilmestyvän seuraavan kulman jälkeen esiin takapuoleltaan. Väkijoukon jäsenet pysäyttivät autoja ja käänsivät yhden niistä katolleen tukkiakseen Christopher Streetin. Jack Nichols ja Lige Clarke julistivat "Screw"-lehdessä julkaistussa kolumnissaan, että ”massiiviset vihaisten mielenosoittajien joukot jahtasivat [poliisia] kortteli korttelin jälkeen huutaen ’Ottakaa ne kiinni!’ ”


title: Stonewallin mellakat

text: Aamulla kello neljään mennessä kadut oli saatu lähes vapaiksi. Monet istuivat portailla tai kokoontuivat läheiseen Christopher Parkiin aamun kuluessa epäuskoisina ja järkyttyneinä tapahtuneesta. Monet silminnäkijät muistavat epätodellisen ja aavemaisen hiljaisuuden, joka laskeutui Christopher Streetin ylle, vaikka ”ilmassa olikin edelleen sähköä”. Eräs kommentoi: ”Mellakoiden jälkipyykissä oli tietynlaista kauneutta... Oli ilmeistä, ainakin minulle, että monet olivat homoja ja että, tiedätkö, tämä oli meidän katumme.” Kolmetoista ihmistä oli pidätetty. Jotkut väkijoukossa olleet oli viety sairaalaan, ja neljä poliisia oli loukkaantunut. Lähes kaikki Stonewall Innissä oli särkynyt. Tarkastaja Pine oli tuona yönä aikonut sulkea Stonewall Innin ja hajottaa sen osiinsa. Maksupuhelimet, käymälät, peilit, jukeboksit ja savukeautomaatit oli kaikki rikottu, mahdollisesti mellakan aikana, ja rikkojaksi on epäilty poliisia.


title: Stonewallin mellakat

text: Stonewallin piirityksen aikana Craig Rodwell soitti "The New York Timesin", "The New York Postin" ja "New York Daily Newsin" toimituksiin kertoakseen niille tapahtumista. Kaikki kolme lehteä käsittelivät mellakoita, "The New York Daily News" etusivullaan. Uutinen mellakasta levisi nopeasti koko Greenwich Villageen ja sitä siivittivät huhut, joiden mukaan Students for a Democratic Society tai Mustat pantterit olivat järjestäneet mellakat tai ne oli laukaissut ”homoseksuaali poliisi, jonka huonetoveri meni tanssimaan Stonewalliin hänen toiveidensa vastaisesti”. Koko lauantain ajan 28. kesäkuuta ihmisiä virtasi tuijottamaan palanutta ja mustunutta Stonewall Inniä. Baarin seinille ilmestyi graffiteja, joissa luki ”Drag power”, ”He puuttuivat oikeuksiimme”, ”Support gay power” ja ”Laillistakaa homobaarit” ja joissa oli syytöksiä poliisin ryöstelystä sekä baarin tilannetta koskeva lause: ”Olemme auki”.


title: Stonewallin mellakat

text: Seuraavana yönä Christopher Streetin ympäristössä mellakoitiin jälleen. Osallistujilla on erilaisia muistikuvia siitä, kumpi yö oli raivoisampi tai väkivaltaisempi. Monet edellisenä yönä mellakoineista palasivat kaduille – prostituoidut, katunuoret ja ”queenit” – mutta nyt heihin liittyivät myös ”poliisin provosoijat”, uteliaat sivustakatsojat ja jopa turistit. Monet pitivät merkittävänä seikkana yhtäkkisiä julkisia homoseksuaalisia kiintymyksenosoituksia, joita eräs silminnäkijä kuvasi seuraavasti: ”[Olimme] tulossa sellaisista paikoista, joihin päästäkseen täytyi koputtaa ovelle ja puhua jollekulle tirkistysreiän kautta. Olimme juuri tulleet ulos. Olimme kaduilla.”


title: Stonewallin mellakat

text: Tuhansia ihmisiä kerääntyi jälleen auenneen Stonewallin eteen tukkien Christopher Streetin, kunnes väkijoukko hajaantui viereisiin kortteleihin. Joukkio ympäröi bussit ja autot häiriten niissä istuvia, kunnes nämä suostuivat myöntämään olevansa homoja tai ilmaisemaan tukensa mielenosoittajille. Sylvia Rivera näki ystävänsä hyppäävän väkijoukon läpi ajaa yrittäneen auton päälle: mellakoijat keinuttivat autoa edestakaisin ja kauhistuttivat sen sisällä istuneita. Toinen Riveran ystävä Marsha (Malcolm) P. Johnson kiipesi katulamppuun ja pudotti raskaan säkin poliisiauton konepellille särkien sen tuulilasin. Kuten edellisenä yönä, tulipaloja sytytettiin roskapönttöihin koko kaupunginosan alueella. Yli sata poliisia oli saapunut alueelle neljännestä, viidennestä, kuudennesta ja yhdeksännestä poliisipiiristä, mutta kello kahden jälkeen aamuyöllä myös TPF saapui taas paikalle. Potkuaaltoja ja poliisin takaa-ajoja tuli ja meni; kun poliisi otti kiinni mielenosoittajia, joita silminnäkijöiden enemmistö kuvaili ”nynnyiksi” tai ”epämiehekkäiksi”, väkijoukko syöksyi hakemaan heidät takaisin. Katutaisteluita käytiin jälleen kello neljään saakka aamulla.


title: Stonewallin mellakat

text: Beat-runoilija ja pitkäaikainen Greenwich Villagen asukas Allen Ginsberg asui Christopher Streetillä ja sattui paikalle riemukkaan kaaoksen aikaan. Kun hän sai tietää, että edellisenä yönä oli mellakoitu, hän totesi: ”Gay power! Eikö olekin hienoa!... Oli aikakin, että teemme jotain puolustaaksemme itseämme”, ja hän vieraili avoimessa Stonewall Innissä ensimmäistä kertaa. Kävellessään kotiin hän julisti Lucian Truscottille: ”Tiedätkö, kundit olivat niin kauniita – he ovat menettäneet sen haavoittuneen lookin, joka kaikilla hinteillä oli kymmenen vuotta sitten”.


title: Stonewallin mellakat

text: Maanantaina ja tiistaina toimintaa oli Greenwich Villagessa vain ajoittain, osittain sateen vuoksi. Poliisi ja Villagen asukkaat kävivät joitakin sanasotia, sillä molemmat ryhmät olivat suuttuneita toisiinsa. Craig Rodwell käytti tilaisuutta hyväkseen ja painatti ja levitti satoja lentolehtisiä, joissa luki: ”Hoitakaa mafia ja kytät ulos homobaareista”. Lehtisissä vaadittiin homoille heidän itsensä omistamia ravintoloita, Stonewallin ja muiden mafian omistamien baarien boikottia ja pormestarin julkista painostusta, jotta hän aloittaisi ”sietämättömän tilanteen” tutkinnan.


title: Stonewallin mellakat

text: Kaikki eivät homoyhteisössä pitäneet kapinaa positiivisena kehityskulkuna. Monille vanhemmille homoille ja Mattachine Societyn jäsenille, jotka olivat työskennelleet koko 1960-luvun todistaakseen, että homoseksuaalit eivät eronneet heteroseksuaaleista, väkivalta ja feminiininen käytös vaikuttivat häpeällisiltä. Ensimmäisessä homojen mielenosoituksessa Valkoisen talon edessä vuonna 1965 marssinut Randy Wicker totesi, että ”huutavat queenit, jotka muodostivat laulukuoroja ja potkivat, edustivat kaikkea sitä mitä en halunnut ihmisten ajattelevan homoseksuaaleista ... että olimme joukko Villagen drag queeneja, jotka käyttäytyivät levottomasti ja mauttomasti ja kehnosti.” Muut pitivät ”törkyiseksi mestaksi” nimitetyn Stonewall Innin sulkemista hyödyllisenä Villagen kannalta.


title: Stonewallin mellakat

text: Keskiviikkona "The Village Voice" julkaisi mellakoista Howard Smithin ja Lucian Truscottin kirjoittamia raportteja, jotka sisälsivät vähemmän mairittelevia kuvauksia tapahtumista ja niihin osallistuneista: ”heiluvat ranteet” (”limp wrists”) ja ”sunnuntain hinttihulluttelut” (”Sunday fag follies”). Väkijoukko kulki jälleen Christopher Streetiä pitkin ja uhkasi polttaa "The Village Voicen" konttorin. Noin 500–1 000 hengen joukkiossa oli myös muita ryhmiä, jotka olivat ottaneet yhteen poliisin kanssa ja epäonnistuneet ja jotka halusivat uteliaina tietää, miten poliisi oli tällä kertaa voitettu. Paikalla käytiin jälleen uusi raju katutaistelu, jossa loukkaantui sekä poliiseja että mielenosoittajia, jonka aikana ryösteltiin paikallisia kauppoja ja jossa pidätettiin viisi henkeä. Keskiviikkoillan tapahtumat kestivät noin tunnin. Eräs silminnäkijä tiivisti ne seuraavasti: ”Sana on ulkona. Christopher Street tullaan vapauttamaan. Hintit ovat saaneet tarpeekseen sorrosta.”


title: Stonewallin mellakat

text: Kiireellinen tunne levisi koko Greenwich Villageen ja tavoitti nekin, jotka eivät olleet itse nähneet mellakoita. Monet heistä, joita kapina oli liikuttanut, tunsivat mahdollisuuden toimia ja osallistuivat kokouksiin. 4. heinäkuuta 1969 Mattachine Society piti vuosittaisen ”Annual Reminder” -nimellä tunnetun mielenosoituksensa Philadelphian Independence Hallin edessä. Craig Rodwell, järjestäjä Frank Kameny, Randy Wicker, Barbara Gittings ja Kay Lahusen, jotka olivat kaikki osallistuneet mielenosoitukseen useina vuosina, matkustivat bussilla muiden mielenosoittajien kanssa New Yorkista Philadelphiaan. Vuodesta 1965 lähtien mielenosoitukset olivat olleet erittäin hallittuja: naisilla oli hameet ja miehillä puvut ja solmiot, ja kaikki marssivat hiljaisesti ja järjestäytyneesti jonoissa. Tuona vuonna Rodwell kuitenkin muisti pitäneensä Kamenyn asettamia sääntöjä rajoittavina. Kun kaksi naista liittivät spontaanisti kätensä yhteen, Kameny erotti heidät ja sanoi: ”Ei tuota! Ei tuota!” Rodwell kuitenkin sai vakuutettua noin kymmenen pariskuntaa pitämään toisiaan kädestä. Käsikkäin kävelevät parit saivat Kamenyn raivon partaalle, mutta he toivat mielenosoitukselle enemmän lehdistön huomiota kuin koskaan aikaisemmin. Osallistuja Lilli Vincenz muisteli: ”Oli selvää, että ajat olivat muuttumassa. Ihmiset, jotka olivat tunteneet itsensä sorretuiksi, tunsivat nyt olevansa voimakkaita.” Rodwell palasi New Yorkiin määrätietoisena päätettyään muuttaa vallalla olleet hiljaiset ja nöyrät keinot huomion saamiseksi. Eräs hänen ensimmäisistä prioriteeteistaan oli Christopher Street Liberation Dayn suunnitteleminen.


title: Stonewallin mellakat

text: Vaikka Mattachine Society oli ollut toiminnassa 1950-luvulta saakka, monet järjestön metodeista vaikuttivat nyt liian miedoilta niille, jotka olivat olleet paikalla mellakoissa tai joita mellakat olivat inspiroineet. Mattachine tunnusti asennemuutoksen uutiskirjeessään julkaistussa kertomuksessa, jonka otsikko oli ”The Hairpin Drop Heard Around the World” (). Kun Mattachinen jäsen ehdotti ”sopuisaa ja mukavaa” kynttilämielenosoitusta, mies yleisöstä suuttui ja huusi: ”Mukavaa! "Hevonpaskaa!" Juuri tuota roolia yhteiskunta on pakottanut nämä queenit näyttelemään.” Lentolehtinen julisti: ”Luuletko, että homoseksuaalit ovat nousseet kapinaan? Siitä voit lyödä vaikka vetoa!” (”Do You Think Homosexuals Are Revolting? You Bet Your Sweet Ass We Are!”), ja Gay Liberation Front (GLF) muodostettiin pian. Se oli ensimmäinen homojen järjestö, jonka nimessä oli sana ”gay”. Aiemmat järjestöt, kuten Mattachine Society, Daughters of Bilitis ja erilaiset homofiiliryhmät olivat piilottaneet tarkoitusperänsä valitsemalla tahallaan erikoisia nimiä.


title: Stonewallin mellakat

text: Militantin liikkeen nousu kävi Frank Kamenylle ja Barbara Gittingsille ilmeiseksi, kun he osallistuivat GLF:n kokoukseen tavatakseen uuden ryhmän – he olivat työskennelleet homofiilijärjestöissä vuosia ja suhtautuivat rooleihinsa erittäin julkisesti. Nuori GLF:n jäsen vaati saada tietää keitä he olivat ja millaisia ansioita heillä oli. Gittings oli ymmällään ja änkytti: ”Olen homo. Siksi olen täällä.” GLF lainasi taktiikoita mustilta ja sotaa vastustaneilta mielenosoittajilta, jotka ”voisivat työskennellä amerikkalaisen yhteiskunnan uudelleen järjestelemiseksi”, ja asettui heidän kannalleen. Järjestö omaksui Mustien panttereiden tavoitteita ja muita radikaaleja uuden vasemmiston aatteita ja marssi naisten pidätyskeskukseen tukemaan Afeni Shakuria. Neljä kuukautta muodostumisensa jälkeen ryhmä kuitenkin hajosi, kun sen jäsenet eivät päässeet yhteisymmärrykseen toimintatavoistaan.


title: Stonewallin mellakat

text: Kuuden kuukauden sisällä Stonewallin mellakoista aktivistit perustivat koko kaupungin alueella ilmestyneen "Gay"-nimisen sanomalehden; he pitivät sitä välttämättömänä, koska kaupungin kaikkein liberaalein sanomalehti "The Village Voice" ei suostunut painamaan sanaa ”gay” GLF:n mainoksiin, joilla tavoiteltiin uusia jäseniä ja vapaaehtoisia. Kaksi muuta sanomalehteä aloitettiin kuuden viikon aikana: "Come Out!" ja "Gay Power"; kolmen lehden levikki kasvoi pian 20 000 ja 25 000 välille.


title: Stonewallin mellakat

text: GLF:n jäsenet järjestivät useita tanssiaisia samaa sukupuolta oleville, mutta järjestön tapaamiset osoittautuivat kaoottisiksi. Kun Bob Kohler pyysi vaatteita ja rahaa auttaakseen kodittomia nuoria, jotka olivat osallistuneet mellakoihin ja joista monet nukkuivat Christopher Parkissa tai Sheridan Squarella, hän sai vastaansa kapitalismin tuhoa koskeneen keskustelun. Vuoden 1969 joulukuun lopussa useat GLF:n kokouksiin osallistuneet ja niistä turhautuneina poistuneet henkilöt perustivat Gay Activists Alliancen (GAA). GAA:n tarkoitus oli keskittyä pelkästään homoja koskettaviin kysymyksiin järjestäytyneemmällä tavalla. Järjestön perustusasiakirja alkoi: ”Me vapautettuina homoseksuaaleina aktivisteina vaadimme mahdollisuutta ilmaista omanarvontuntoamme ja arvoamme ihmisinä vapaasti.” GAA kehitti ja täydellisti hyökkäävän mielenosoitustaktiikan, jota he kutsuivat nimellä ”zap” ja jossa he yllättivät poliitikon PR-tilaisuuden aikana ja pakottivat hänet tukemaan homojen ja lesbojen kansalaisoikeuksia. Kaupunginvaltuutettuja ”zapattiin” ja pormestari John Lindsay joutui ”zapin” kohteeksi useita kertoja – kerran televisiossa, kun GAA:n jäsenet muodostivat enemmistön studioyleisöstä.


title: Stonewallin mellakat

text: Ratsiat homobaareihin eivät päättyneet Stonewallin mellakoihin. Maaliskuussa 1970 apulaistarkastaja Seymour Pine ratsasi Zodiacin ja 17 Barrow Streetin. The Snake Pit -niminen aamuyön homoklubi, jolla ei ollut alkoholi- tai toimintalupaa, ratsattiin pian ja 167 henkeä pidätettiin. Yksi heistä oli Argentiinan kansalainen, joka pelkäsi joutuvansa karkotetuksi homoseksuaalisuuden vuoksi niin paljon, että hän yritti paeta poliisia hyppäämällä toisen kerroksen ikkunasta ja seivästi itsensä 36 senttimetriä pitkään aidanpiikkiin. "The New York Daily News" painatti etusivulleen kursailemattoman kuvan nuoren miehen onnettomuudesta. GAA:n jäsenet järjestivät marssin Christopher Parkista kuudenteen poliisipiiriin, jossa sadat homot, lesbot ja heidän liberaalit tukijansa kohtasivat taktiset poliisivoimat rauhanomaisesti. He tukivat myös pormestari Lindsaylle suunnattua kirjekampanjaa, jossa Greenwich Villagen demokraattinen puolue ja kongressiedustaja Ed Koch lähettivät anomuksia ratsioiden lopettamiseksi kaupungissa.


title: Stonewallin mellakat

text: Stonewall Inn pysyi auki vain muutaman viikon mellakan jälkeen. Lokakuuhun 1969 mennessä sitä tarjottiin vuokralle. Villagen asukkaat pitivät sitä liian pahamaineisena, ja Rodwellin boikotti lannisti liiketoiminnan.


title: Stonewallin mellakat

text: Stonewallin mellakoiden yksivuotispäivää eli Christopher Street Liberation Dayta muistettiin 28. kesäkuuta 1970 Christopher Streetillä pidetyllä kokoontumisella ja Yhdysvaltain historian ensimmäisellä gay pride -kulkueella, joka kulki 51 korttelin matkan Central Parkiin saakka. Marssi kesti alle puolet aiotusta ajasta innostuksen mutta myös varovaisuuden vuoksi, sillä marssijat kävelivät kaupungin läpi homoseksuaalisuudesta kertovien kylttien ja banderollien kanssa. Vaikka lupa paraatiin saatiin vain kaksi tuntia ennen sen alkua, sivustakatsojat eivät juuri häirinneet marssijoita. "The New York Times" kertoi (etusivullaan), että kulkue täytti koko kadun noin 15 korttelin matkalta. "The Village Voicen" raportit olivat positiivisia, ja niissä kuvattiin ”suoraa vastarintaa, joka kasvoi Stonewall Inniin vuosi sitten tehdystä poliisin ratsiasta”.


title: Stonewallin mellakat

text: Toinen gay pride -kulkue järjestettiin samanaikaisesti Los Angelesissa. Seuraavana vuonna pride-kulkueita pidettiin Bostonissa, Dallasissa, Milwaukeessa, Lontoossa, Pariisissa, Berliinissä ja Tukholmassa. Vuonna 1972 liikkeeseen osallistuneisiin kaupunkeihin kuuluivat jo Atlanta, Buffalo, Detroit, Washington, Miami ja Philadelphia.


title: Stonewallin mellakat

text: Frank Kameny ymmärsi pian Stonewallin mellakoiden mukanaan tuoman ratkaisevan muutoksen. Homoaktivismin järjestäjänä 1950-luvulla hän oli tottunut vakuuttelemaan heteroseksuaaleja siitä, että homot eivät olleet erilaisia kuin he. Kun hän ja muut mielenosoittajat olivat marssineet Valkoisen talon, ulkoministeriön ja Independence Hallin ohi vain viisi vuotta aiemmin, heidän tavoitteenaan oli ollut näyttää siltä, että he olisivat voineet työskennellä Yhdysvaltain hallinnossa. Kymmenen henkeä marssi silloin Kamenyn kanssa, eivätkä he olleet kertoneet tiedotusvälineille aikeistaan. Vaikka Kameny oli järkyttynyt mielenosoittajien käytöksestä Annual Reminder -mielenosoituksessa vuonna 1969, hän huomasi myöhemmin, että ”Stonewalliin mennessä maahan oli syntynyt 50–60 homojen ryhmää. Vuotta myöhemmin niitä oli ainakin 1 500. Kahta vuotta myöhemmin, siinä määrin kun niitä voitiin laskea, ryhmiä oli 2 500.”


title: Stonewallin mellakat

text: Samoin tavoin kuin Kameny tuli katumaan omaa reaktiotaan asenteiden muuttuessa mellakoiden jälkeen, Randy Wicker kuvasi myöhemmin nolostumistaan ”yhdeksi elämänsä suurimmista virheistä”. Kuva vuosien alistumisen jälkeen poliisille kostavista homoista ”herätti odottamatonta rohkeutta monien homoseksuaalien keskuudessa”. Mielenosoituksia vuonna 1965 kuvannut Kay Lahusen totesi: ”Vuoteen 1969 saakka tätä liikettä kutsuttiin yleisesti homoseksuaaliseksi tai homofiiliseksi liikkeeksi... Monet uudet aktivistit pitävät Stonewallin kansannousua homojen vapautusliikkeen syntyhetkenä. Varmasti se merkitsi gay priden syntyä valtavassa mittakaavassa.”


title: Stonewallin mellakat

text: Kahden vuoden sisällä Stonewallin mellakoista jokaiseen suureen yhdysvaltalaiseen kaupunkiin ja Kanadaan, Australiaan ja Länsi-Eurooppaan oli syntynyt homojen oikeuksia ajavia ryhmiä. Aktivistijärjestöihin mellakoiden jälkeen liittyneillä ihmisillä ei ollut seksuaalisen suuntautumisen lisäksi juuri muuta yhteistä toistensa kanssa. Monet GLF:n tai GAA:n tapaamisiin saapuneista ihmisistä järkyttyivät siitä, että homoja oli kokoontunut yhteen paikkaan niin sankoin joukoin. Rotu, luokka, ideologia ja sukupuoli nousivat usein esteiksi mellakoiden jälkeisinä vuosina. Siitä kertoo tapaus vuoden 1973 Stonewallin mielenosoituksen aikana, kun Barbara Gittings ylisti innostuneesti paikalle saapuneen väkijoukon monipuolisuutta ja hetki sen jälkeen feministiaktivisti Jean O'Leary protestoi sitä, että hänen mielestään paikalla olleet transvestiitit ja drag queenit pilkkasivat naisia. O'Leary piti puheen, jossa hän väitti drag queenien pitävän naisia pilkkanaan viihdearvon ja rahallisen tuoton vuoksi. Kesken kaiken Sylvia Rivera ja Lee Brewster hyppäsivät lavalle ja huusivat: ”Te menette baareihin sen ansiosta, mitä drag queenit tekivät puolestanne, ja "nämä nartut" käskevät meitä lakkaamaan olemasta omia itsejämme!” Sekä drag queenit että lesbot feministit lähtivät paikalta vihaisina.


title: Stonewallin mellakat

text: O'Leary työskenteli 1970-luvun alussa myös sen puolesta, että transvestiitit suljettaisiin homojen oikeuskysymysten ulkopuolelle, koska hän tunsi, että transvestiittien oikeuksia olisi liian vaikea toteuttaa. Sylvia Rivera jätti homoaktivismin 1970-luvulla työskennelläkseen transsukupuolisten henkilöiden ja transvestiittien oikeuksien puolesta. Usein alun erimielisyydet eri liikkeiden välillä kuitenkin laantuivat pohdiskelun jälkeen. O'Leary katui myöhemmin drag queenien vastaista kantaansa: ”Kun katson taaksepäin, pidän asiaa todella nolona, koska mielipiteeni ovat muuttuneet niin paljon sen jälkeen. En koskaan kiusaisi transvestiittia nykyään.” ”Se oli kauheaa. Miten voinkin yrittää olla hyväksymättä mukaan transvestiitteja ja samaan aikaan kritisoida feministejä, jotka tekivät tuohon aikaan parhaansa sulkeakseen lesbot liikkeensä ulkopuolelle?”


title: Stonewallin mellakat

text: Lesbofeminismin kasvu 1970-luvulla oli välillä niin syvässä ristiriidassa homojen vapautusliikkeen kanssa, että jotkut lesbot kieltäytyivät työskentelemästä homomiesten kanssa. Monet lesbot pitivät miesten asenteita patriarkaalisina ja sovinistisina ja näkivät homomiehillä olevan samat väärät käsitykset naisista kuin heteroseksuaalisilla miehillä. Homomiehille tärkeimmät kysymykset – poliisin käyttämät ansat () ja yllytys homoseksuaalisuuteen () – eivät olleet lesboille tärkeitä. Vuonna 1977 järjestettiin lesbojen pride-kulkue vaihtoehdoksi yhteistyölle homomiesten kanssa ja erityisesti sille, mitä Adrienne Rich kuvasi ”homobaarien väkivaltaiseksi, itsetuhoiseksi maailmaksi”. Veteraani homoaktivisti Barbara Gittings päätti jatkaa työskentelyä homojen oikeuksien liikkeen piirissä. Hän päätteli seuraavasti: ”On kysymys siitä, mihin sattuu eniten? Minuun ei satu eniten naiseuden areenalla vaan homouden areenalla”.


title: Stonewallin mellakat

text: Koko 1970-luvun ajan homoaktivismi saavutti merkittäviä voittoja. Eräs ensimmäisistä ja tärkeimmistä oli Los Angelesin GLF:n toukokuussa 1970 suorittama ”zap”-mielenosoitus American Psychiatric Associationin (APA) kokouksessa. Konferenssi käsitteli käytöksen muuntamista ja siellä näytettiin elokuva, jossa esiteltiin sähköšokkihoidon käyttöä samaan sukupuoleen kohdistuvien halujen lieventämiseksi. Morris Kight ja yleisössä istuneet GLF:n jäsenet keskeyttivät elokuvan huutamalla ”Kidutusta!” ja ”Barbarismia!” He ottivat haltuunsa mikrofonin ja ilmoittivat, että kyseistä terapiaa homoseksuaalisille potilailleen määräävät lääketieteen ammattilaiset olivat osallisia kidutukseen. Vaikka 20 paikalla ollutta psykiatria lähti salista, GLF käytti tunnin jäljelle jääneiden kanssa yrittääkseen vakuuttaa heidät siitä, etteivät homoseksuaalit olleet mielisairaita. Kun APA kutsui homoaktivisteja puhumaan ryhmälle vuonna 1972, aktivistit toivat paikalle homon psykiatrin John E. Fryerin, jolla oli päällään naamari, koska hän tunsi praktiikkansa olleen vaarassa. Suureksi osaksi homoaktivistien yritysten ansiosta APA äänesti joulukuussa 1973 yksimielisesti, että homoseksuaalisuus tuli poistaa "Diagnostic and Statistical Manualista".


title: Stonewallin mellakat

text: Homomiehet ja lesbot työskentelivät lopulta yhdessä ruohonjuuritason poliittisissa järjestöissä vuosikymmenen loppupuolella. Homojen oikeuksien liike kohtasi ensimmäisen kerran järjestäytynyttä vastarintaa vuonna 1977: kampanjan Daden piirikunnan kansalaisoikeusasetuksen kumoamiseksi. Vaikka he eivät onnistuneetkaan estämään kumoamista, he järjestäytyivät onnistuneesti Briggsin aloitteena tunnettua homojenvastaista kampanjaa vastaan Kaliforniassa vuonna 1978 ja voittivat sen.


title: Stonewallin mellakat

text: Stonewallin mellakat olivat niin merkittävä käännekohta aiemmalle homojen ja lesbojen alakulttuurille, kuten vuosikymmenten ajan häpeästä ja salailusta syntyneelle baarikulttuurille, että monet sen piirteet hylättiin ja kiellettiin voimakkaasti. Historioitsija Martin Duberman kirjoittaa: ”Suurin osa homoista ja lesboista pitää Stonewallia edeltäneitä vuosikymmeniä edelleen jonkinlaisena valtavana neoliittisena joutomaana.” Historioitsija Barry Adam huomauttaa, että ”Jokaisen sosiaalisen liikkeen täytyy jossain vaiheessa valita, mitä se säilyttää ja mitä se hylkää menneisyydestään. Mitkä piirteet ovat sorron tuotteita ja mitkä ovat terveitä ja autenttisia?” Lesbobaareissa 1950- ja 1960-luvuilla kehittyneet roolit eli butch ja femme hylättiin 1970-luvun alun kasvavan feministisen liikkeen myötä; erään kirjoittajan mukaan koska ”kaikki roolileikki on sairasta”. Lesbot feministit pitivät butch-roolia arkaaisena maskuliinisen käytöksen imitoimisena. Lillian Fadermanin mukaan jotkut naiset hylkäsivät innokkaasti roolit, joita heidän oli mielestään ollut pakko esittää. Roolit palasivat joidenkin naisten käyttöön 1980-luvulla, vaikka ne olivatkin joustavampia kuin ennen Stonewallia.


title: Stonewallin mellakat

text: Kirjailija Michael Bronski korostaa ”hyökkäystä Stonewallia edeltävää kulttuuria” ja erityisesti miehille tarkoitettua homojen kioskikirjallisuutta vastaan. Sen teemoina toistuivat usein ambivalentti homoseksuaalisuus tai itseinho. Monet kirjat päättyivät epätyydyttävästi tai dramaattisesti, usein itsemurhaan, ja kirjailijat esittivät homot henkilöhahmonsa alkoholisteina ja syvästi onnettomina. Näistä kirjoista, joita hän kuvaa ”valtavaksi ja yhtenäiseksi kirjallisuudeksi homomiehiltä homomiehille”, ei ole otettu uusintapainoksia ja ne ovat kadonneet myöhempien sukupolvien ulottuvilta. Bronski hylkää ajatuksen poliittisesta korrektiudesta torjunnan syynä ja kirjoittaa: ”homojen vapautusliike oli nuorisoliike, jonka käsityksen historiasta määritteli suureksi osaksi menneisyyden torjunta”.


title: Stonewallin mellakat

text: Baariratsiasta alkunsa saaneista mellakoista tuli kirjaimellinen esimerkki homojen ja lesbojen taistelusta sortoa vastaan ja monille ihmisille symbolinen kutsu aseisiin. Historioitsija David Carter huomauttaa mellakoita käsittelevässä kirjassaan, että baari itsessään oli monimutkainen liikeyritys, johon sisältyivät yhteisön kokoontumispaikka, tilaisuus mafialle kiristää omia asiakkaitaan, koti ja ”hyväksikäytön ja rappion” paikka. Carter väittää, että Stonewallin mellakoiden todellinen perintö on ”jatkuva taistelu lesbojen, homojen, biseksuaalien ja transsukupuolisten tasa-arvon puolesta”. Historioitsija Nicholas Edsall kirjoittaa:


title: Stonewallin mellakat

text: Ennen kapinaa Stonewall Innissä homoseksuaalit olivat, kuten historioitsija Dudley Clendinen kirjoittaa,


title: Stonewallin mellakat

text: Historioitsija Lillian Faderman kutsuu mellakoita ”ympäri maailmaa kuuluneeksi laukaukseksi” ja toteaa: ”Stonewallin kapina oli ratkaiseva, koska se päästi tuon liikkeen ääneen. Siitä tuli homojen ja lesbojen voiman symboli. Mellakoissa käytettiin samaa dramaattista väkivaltaisten mielenosoitusten taktiikkaa, jota muut sorretut ryhmät käyttivät, joten Stonewallin tapahtumat antoivat ymmärtää, että homoseksuaaleilla oli yhtä suuri syy olla tyytymättömiä kuin heillä.”


title: Stonewallin mellakat

text: Joan Nestle aloitti Lesbian Herstory Archives -arkiston vuonna 1975. Hän kiittää ”sen synnystä tuota yötä ja rohkeutta, joka löysi äänensä kaduilla”. Hän kuitenkin varoo pitämästä Stonewallin mellakoita homoaktivismin alkuhetkenä ja kirjoittaa:


title: Stonewallin mellakat

text: Kesäkuun 28. päivän aamuyön tapahtumat vuonna 1969 eivät olleet ensimmäinen kerta, kun homoseksuaalit taistelivat poliisia vastaan New Yorkissa ja muualla. Sen lisäksi, että Mattachine Society oli toiminut aktiivisesti suurissa kaupungeissa, kuten Los Angelesissa ja Chicagossa, samoin tavoin homoyhteisön sisällä marginalisoituneet ihmiset olivat aloittaneet mellakan San Franciscossa Compton's Cafeteriassa vuonna 1966 ja yhteisön kokoontumispaikkoina toimineita baareja oli ratsattu, kuten San Franciscon Black Cat vuonna 1967. Useat eri olosuhteet tekivät Stonewallin mellakoista kuitenkin mieleenjäävän tapahtuman. Eräs tekijä oli baarin sijainti: ratsia tehtiin vastapäätä "The Village Voicen" toimistoa, ja kapeat, kiemuraiset kadut antoivat mielenosoittajille yliotteen poliisista. Monet osanottajista ja Greenwich Villagen asukkaista toimivat poliittisissa järjestöissä, jotka kykenivät tehokkaasti mobilisoimaan suuren ja koherentin homoyhteisön liikkeelle kapinan jälkeisinä viikkoina ja kuukausina. Paikallinen lehdistö ja kansallinen homolehdistö käsittelivät tapahtumaa laajasti. Stonewallin mellakoiden kaikkein merkittävin puoli oli kuitenkin niiden muistopäivä, Christopher Street Liberation Day, joka kasvoi vuosittaisiksi gay pride -tapahtumiksi ympäri maailmaa.


title: Stonewallin mellakat

text: Vuonna 1994 New Yorkin kaupunki vietti Stonewallin 25. juhlavuotta marssilla, joka kulki Yhdistyneiden kansakuntien päämajan ohi ja päättyi Central Parkiin. Marssiin osallistui arviolta 1,1 miljoonaa henkeä. Sylvia Rivera johti vaihtoehtoista kulkuetta protestoidakseen sitä, että transsukupuoliset henkilöt oli suljettu tapahtumien ulkopuolelle. Osallistuminen pride-tapahtumiin on kasvanut huomattavasti vuosikymmenten aikana. Suurimmassa osassa isoista yhdysvaltalaisista kaupungeista järjestetään vuosittain jonkinlainen pride-mielenosoitus, kuten valtaosassa maailman muistakin suurkaupungeista. Joissakin kaupungeissa pride-tapahtuma on kaikkein suurin vuosittainen tapahtuma. Trendi, jossa kulkueet kaupallistetaan paraateiksi, joihin liittyy yritysten sponsoroimia tapahtumia, on aiheuttanut huolta: alkuperäisten ruohonjuuritason mielenosoitusten, joissa aktivismi oli kohtuuhintaista ja yksilöiden käsissä, pelätään menettävän autonomiansa.


title: Stonewallin mellakat

text: Kesäkuussa 1999 Yhdysvaltain sisäministeriö antoi osoitteille 51 ja 53 Christopher Street, kadulle itselleen ja viereisille kaduille National Historic Landmarkin aseman, ensimmäisen, jolla oli merkitystä homoille ja lesboille. Vihkimisseremoniassa sisäministeriön apulaisministeri totesi: ”Muistettakoon ikuisesti, että täällä – tällä paikalla – miehet ja naiset seisoivat ylpeinä, he seisoivat vakaina, niin että voimme olla keitä olemme, voimme työskennellä missä haluamme, elää missä valitsemme ja rakastaa ketä sydämemme on valinnut.”


title: Bagua-peili

text: Bagua-peili on kiinalainen talismaani, jonka keskellä on peili ja sen ympärillä baguakuvio. Sitä käytetään suojaamaan kotia ympäristön vahingoittavilta muodoilta.


title: Bagua-peili

text: Peili voi olla tasainen, kovera tai kupera. Kullakin on oma käyttötarkoituksensa. Peili ripustetaan mieluiten oven tai ikkunan yläpuolelle talon ulkopuolelle. Sitä ei käytetä sisätiloissa eikä koristeena.


title: Bagua-peili

text: Peilin ympärillä on vähintään bagua-kuviointi. Oikeaoppisesti baguan on oltava "xiantian-bagua" eli "synnynnäinen bagua". Suuremmissa peileissä on useampia kehiä, joihin on merkitty erilaisia kiinalaisen kosmologian symboleja. Peilin takana on usein suojaava talismaani.


title: Bagua-peili

text: Bagua-peilien käytöstä syntyy usein "peilisotia". Kun joku ripustaa bagua-peilin asuntonsa ulkopuolelle, kadun vastakkaisella puolella asuvat ihmiset voivat kuvitella, että peili lähettää vahingollista qitä eli energiaa heidän asuntoonsa ja suojautuvat omalla peilillä. Heitä vastapäätä olevissa taloissa ajatellaan samoin ja ripustetaan uusia peilejä. Näin peilien käyttö voi levitä pitkin katua talosta toiseen.


title: Bagua-peili

text: Bagua-peiliä suositellaan käytettäväksi vain fengshui-konsultin ohjeiden mukaan.


title: Black Water

text: Black Water on David Nerlichin ja Andrew Trauckin ohjaama vuonna 2007 valmistunut kauhuelokuva. Sen maailman ensi-ilta oli London FrightFest Film Festivalin avajaisissa 23. elokuuta 2007.


title: Black Water

text: Elokuvassa Lee (Maeve Dermody), Grace (Diana Glenn) ja Adam (Andy Rodoreda) lähtevät kalastamaan Australian soille oppaansa Jimin (Ben Oxenbould) kanssa. He kohtaavat krokotiilin, joka ei anna heidän selvitä hengissä.


title: Black Water

text: Kun Lee, Grace ja Adam pääsevät oppaansa kanssa veneellä syrjemmälle suolle on heidän painajaisensa jo alkanut. Krokotiili hyökkää veneeseen ja sen seurauksena vene kaatuu ja opas Jim kuolee. Krokotiili vie hänet omaan ”piilopaikkaansa” ja jatkaa muiden metsästystä. Kolmikko odottaa tunteja puussa ja yrittää ensiksi päästä puiden avulla rantaan, mutta tämä ei onnistu.


title: Black Water

text: Adam aikoo mennä veneen luo ja kääntää sen. Hän onnistuu kääntämään veneen, mutta krokotiili hyökkää ja hänkin kuolee. Leen ja Gracen ollessa puussa hyökkäyksen aikana vene karkaa. Grace yrittää kepin avulla saada veneen köyden, jotta sen voisi vetää puun viereen. Krokotiili yrittää hyökätä hänenkin kimppuunsa, mutta Lee huomaa sen ajoissa ja ehtii varoittaa sisartaan.


title: Black Water

text: Seuraavan yön aikana nousee myrsky ja he kuulevat kun krokotiili syö Adamia, jonka ruumiin krokotiili jätti heidän lähelleen. Seuraavana päivänä Lee ja Grace päättävät lähteä puusta hakemaan venettä, joka on palannut, mutta väärän puun luokse. Sen seurauksena he joutuvat menemään veteen ja hetken kuluttua krokotiili tulee heidän eteensä pää veden pinnalla. Lee pääsee karkuun, mutta Grace joutuu krokotiilin puremaksi. Lee hakee Gracen, eikä kumpikaan kuole. He palaavat puuhun. Gracen jalka on pahasti purtu, eikä hän pysty liikkumaan.


title: Black Water

text: Lee päättää hakea veneen, kun ei näe krokotiilia enää. Hän pääsee veneeseen, mutta krokotiili hyökkää veneeseen ja Lee lähtee karkuun. Tämä ei onnistu, vaan krokotiili puree häntä kylkeen ja Lee menee tajuttomaksi. Myöhemmin Lee herää pienellä kummulla suon keskellä, eikä krokotiilia näy. Lee huomaa, että kuollut Jim on hänen vieressään. Jimillä on ase, jonka hän oli joutunut ottamaan erityistoimenpiteen takia. Lee saa aseen haltuunsa ja ampuu krokotiilia, kun ase on sen suussa. Krokotiili kuolee ja Lee pääsee pois. Kun Lee saapuu Gracen luokse, on tämä jo kuollut verenhukkaan. Lee lähtee veneellä ottaen siskonsa ruumiin mukaan ja elokuva päättyy.


title: Anna-Leena Siikala

text: Arja Anna-Leena Siikala (ent. Kuusi, o.s. Aarnisalo; 1. tammikuuta 1943 Helsinki – 27. helmikuuta 2016 Espoo) oli suomalainen Helsingin yliopiston folkloristiikan professori emerita, jonka erikoisaloja olivat kansanusko, mytologia ja šamanismi sekä suullinen kerronta ja traditioprosessit.


title: Anna-Leena Siikala

text: Anna-Leena Siikala valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1968, lisensiaatiksi vuonna 1970 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1978. Hän toimi Helsingin yliopiston folkloristiikan professorina vuodet 1995–2007; lisäksi Siikala on hoitanut professuureja Turussa, Joensuussa ja hetken aikaa myös Hampurissa. Siikala teki kenttätöitä Suomessa, Venäjän suomalais-ugrilaisten kansojen, udmurttien, komien ja Siperian hantien, keskuudessa sekä Polynesiassa Cookinsaarilla.


title: Anna-Leena Siikala

text: Hänellä oli tieteellinen pätevyys folkloristiikan lisäksi myös kulttuuriantropologiassa ja uskontotieteessä.


title: Anna-Leena Siikala

text: Siikalan tärkeimpiin tutkimusprojekteihin kuuluvat "Myth, history, society: Ethnic/National Traditions in the Age of Globalization" (1999–2004) ja "The Other Russia. Cultural Multiplicity in the Making" (2004–2007). Yhdessä Mihály Hoppálin ja Vladimir Napolskin kanssa hän johti suomalais-ugrilaisten kansojen mytologioita käsittelevän teossarjan "Encyclopaedia of Uralic Mythologies" toimitustyötä.


title: Anna-Leena Siikala

text: Siikala valittiin vuonna 2009 tieteen akateemikoksi.


title: Anna-Leena Siikala

text: Anna-Leena Siikala tuotti urallaan yli 230 julkaisua. Siikalan teos "Suomalainen šamanismi" (1992) esittelee monipuolisesti suomalaista šamanismia ja sen takana olevaa ajatusmaailmaa. "Itämerensuomalaisten mytologia (2012)" perustuu Siikalan aiempiin julkaisuihin ja elämäntyöhön suomalais-ugrilaisten kansojen parissa, ja se on ensimmäinen laaja Suomen ja lähialueiden mytologian yleisesitys 1960-luvun jälkeen. Teos voitti Vuoden tiedekirja -palkinnon 2013.


title: Kansainvälinen perhe

text: Kansainvälinen perhe () on Yhdysvalloista alkunsa saanut uusi uskonnollinen yhteisö. Yhteisö on aikaisemmin tunnettu nimillä Jumalan lapset (engl. "Children of God", vuosina 1968–1977), Rakkauden perhe (engl. "The Family of Love", vuosina 1978–1981) sekä Perhe (engl. "The Family", vuosina 1982–2003). Liike tunnetaan usein nykyäänkin sen alkuperäisellä nimellä "Jumalan lapset". Liikkeeseen kuuluu tällä hetkellä arviolta hieman yli 11 000 jäsentä noin sadassa maassa. Liike itse katsoo olevansa kristillinen evankelioimisjärjestö.


title: Kansainvälinen perhe

text: Kansainvälinen perhe on ollut järjestönä kiistanalainen perustamisestaan asti. Erityisesti sen alkuvuosien tapa värvätä nuoria jäsenikseen ja lähettää heidät asumaan yhteisön kommuuneihin, pois perheidensä luota, herätti vastustusta. Liikkeeseen liittyneiden nuorten vanhemmat perustivat vuonna 1971 oman järjestönsä lastensa auttamiseksi ja heidän irrottamisekseen pois Jumalan lasten yhteisöstä. Tämä järjestö, Vapauttakaa lapsemme Jumalan lapsista (engl. "Free Our Children from the Children of God", tunnettu yleisesti lyhenteellä FREECOG) oli ensimmäinen laajalti tunnettu antikulttijärjestö, joka puolestaan toimi mallina useille myöhemmille vastaaville järjestöille.


title: Kansainvälinen perhe

text: Jumalan lapset syntyi vuonna 1968 Huntington Beachissa Kaliforniassa Yhdysvalloissa paikallisesti voimakkaan Jeesus-liikkeen piirissä. Jeesus-liike oli syntynyt 1960-luvun hippiliikkeen piirissä, ja sen arvomaailma ja myös idealismi oli osin samanlainen kuin hippiliikkeessä. Jeesus-liikkeen uskonnäkemyksille tyypillistä oli korostunut epäsovinnaisuus ja auktoriteettien vastustaminen, pasifismi ja erityisesti Vietnamin sodan vastustaminen, ekologian esillä pitäminen ja luonnonmukainen elämä sekä pienet tasa-arvoa korostaneet perusyhteisöt. Toisaalta Jeesus-liikkeen raamattunäkemys oli yleensä varsin fundamentalistinen, ja esimerkiksi Jeesuksen toista tulemista odotettiin usein pikaisesti. Kaikki nämä ainekset esiintyivät myös Jumalan lasten yhteisössä.


title: Kansainvälinen perhe

text: Jumalan lasten perustaja oli pastori David Brandt Berg (1919–1994), jonka äiti oli radioevankelista ja isä ruotsalaissyntyinen pappi. Myöhemmin hänet tunnettiin liikkeessä yleisesti nimellä Father Moses, Father Mo tai yksinkertaisesti Father. David Berg itsekin toimi nuoruudessaan pappina, mutta jätti myöhemmin virkansa tultuaan siihen tulokseen, että elävä kristillisyys vaikuttaa kaikkien kirkkojen ulkopuolella. 1960-luvun lopulla hän perusti nuorten kahvila New Light Clubin, jossa hän saarnasi Jeesuksen pikaista toista tulemista Jeesus-liikkeen hengessä ja piti raamattu- ja rukouspiirejä. Vuonna 1968 hän järjesti kahvilassaan kokoontuneet nuorten ryhmät yhdeksi järjestöksi, Jumalan lapsiksi. David Berg näki ympärilleen kokoontuneet nuoret Jumalan viimeisten päivien morsiusseurakuntana, Jumalan valittuina lapsina, jotka tulisivat kestämään pian alkavien apokalyptisten koettelemusten läpi. Ympäröivän maailman nuorten vanhemmista ja koululaitoksesta aina valtioiden hallituksiin Berg näki Saatanan riivaamina ja läpikotaisin pahoina. Heille tuli hänen mukaansa kääntää selkä. Berg kehottikin yhteisöönsä liittyneitä nuoria jättämään vanhempansa ja perheensä sekä siirtymään Jumalan lasten perustamiin uskovien yhteisöihin, kommuuneihin. Niissä vallitsi tasa-arvo ja omaisuuden yhteys. Muutamassa vuodessa Berg oli perustanut Kaliforniaan ja sen lähiosavaltioihin yli 300 yhteisöä, joiden asukkaat olivat enimmäkseen nuoria, 15–30 vuotiaita.


title: Kansainvälinen perhe

text: 1970-luvun alussa David Berg alkoi julistaa saamaansa profetiaa, jonka mukaan Kalifornia uppoaisi mereen suuressa maanjäristyksessä vuonna 1979. Tämän takia hän kehotti seuraajiaan siirtymään sieltä turvallisempiin osavaltioihin sisämaahan. Myös Berg itse siirtyi pois Kaliforniasta.


title: Kansainvälinen perhe

text: David Bergin mukaan maailma oli kovaa vauhtia lähestymässä loppuaan ja tuhatvuotinen valtakunta oli jo lähellä. Hänen mukaansa lopun aika tulisi huipentumaan III maailmansotaan, jossa Yhdysvallat ja Israel kärsisivät tappion Neuvostoliitolle ja arabeille. Koska Bergin mukaan tulevasta tuhosta oli mahdollista selviytyä vain Jumalan lasten yhteydessä, hän näki kannattajiensa tehtäväksi ennen muuta voimaperäisen lähetystyön, jolla mahdollisimman moni saataisiin liittymään pelastettujen joukkoon. Berg kehotti kannattajiaan käyttämään kaiken liikenevän ajan ihmisten tavoittamiseen turuilla ja toreilla sekä heidän käännyttämisekseen. Käännytystyössä apuna toimivat Raamatun ohella ennen muuta David Bergin kirjoittamat traktaatit, MO-kirjeet (engl. "MO-letters"). Vuonna 1974 Berg kehotti liikkeen naispuolisia jäseniä harjoittamaan seksiä miesten kanssa, mikäli tämä olisi tarpeen heidän käännyttämisekseen. Joissain tapauksissa myös miehet saattoivat käyttää samaa menetelmää naisten käännyttämiseksi. Tämä käytäntö, joka tunnettiin nimellä "Flirty Fishing", herätti hyvin pian suurta kielteistä huomiota. Käytäntö lopetettiin virallisesti vuonna 1987, koska se herätti paljon kielteistä julkisuutta ja koska liikkeen jäseniä haluttiin varjella riehuvalta AIDS-epidemialta.


title: Kansainvälinen perhe

text: David Berg piti perustamansa yhteisön langat tiukasti käsissään. Hän johti järjestöään ennen muuta kirjoittamiensa paimenkirjeiden eli MO-kirjeiden avulla. Osa MO-kirjeistä oli tarkoitettu julkisesti levitettäväksi lähetystyössä, osa taas järjestön sisäisiksi tiedotteiksi. Osa kirjeistä oli tarkoitettu vain kommuunien johtajille. MO-kirjeitä, jotka saattoivat sisältää hyvinkin yksityiskohtaisia ohjeistuksia ja määräyksiä, pidettiin järjestössä Jumalan henkeytettyinä ilmoituksina, Jumalan sanana tälle ajalle. Niinpä ne olivat käytännössä vastaansanomattomia. MO-kirjeet sisälsivät myös Bergin saamia profetioita tulevaisuudesta. Berg kuitenkin erehtyi useasti, minkä hän itsekin joutui myöntämään.


title: Kansainvälinen perhe

text: Helmikuussa 1978 David Berg ilmoitti yllättäen hajottavansa Jumalan lasten tiukan hierarkkisen järjestön. Järjestön kommuuneista tuli omia itsenäisiä yksikköjään, jotka tosin edelleenkin tunnustivat David Bergin auktoriteetin Jumalan puhetorvena. Syitä, jotka johtivat järjestön hajottamiseen, ei koskaan ole tyhjentävästi selvitetty. Luultavasti ainakin osasyynä olivat järjestöä uhanneet kanteet alaikäisten houkuttelemisesta pois kotoaan, lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja taloudellisista epäselvyyksistä. Myös flirty fishing -evankeliointi lienee ollut osasyynä. Se herätti liikkeen sisälläkin runsaasti polemiikkia ja jännitteitä, sitä paitsi liikettä uhkasivat useat oikeusjutut, jossa sitä syytettiin prostituutiosta.


title: Kansainvälinen perhe

text: Järjestön hajottamisen yhteydessä David Berg erotti Jumalan lasten yhteydestä noin 300 liikkeen johtajiin kuulunutta, muiden muassa oman tyttärensä Deborah Davisin. Yhdessä eräiden muiden erotettujen kanssa Deborah David perusti oman yhteisönsä, "No Longer Children", joka on ajoittain hyvinkin kiivaasti hyökännyt Jumalan lapsia vastaan, syyttäen sitä muiden muassa lasten pahoinpitystä ja seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Eri oikeudenkäynneissä liike on kuitenkin toistuvasti todettu syyttömäksi.


title: Kansainvälinen perhe

text: Kiistanalainen flirty fishing -käytäntö lopetettiin virallisesti vuonna 1987, samalla liike ilmoitti, että seksuaalinen kanssakäyminen liikkeeseen kuulumattoman kanssa on erottamisperuste. Rakkauden perhe jatkoi kuitenkin voimaperäistä evankelioimista muin keinoin, kuten ovelta ovelle -työllä, katuevankelioinnilla ja traktaattien jakamisella. Tärkeällä sijalla oli myös liikkeen oma musiikki. Yhdysvalloissa merkittävä evankelioinnin väline oli David Bergin omistama radioasema Music with Meaning.


title: Kansainvälinen perhe

text: 1980-luvulla Perheen toiminta kansainvälistyi. Liikkeen kommuuneja syntyi Yhdysvaltojen lisäksi Eurooppaan, Afrikkaan ja Latinalaiseen Amerikkaan. Erityisesti 1990-luvusta lähtien Perhe alkoi perinteisen lähetys- ja evankelioimistyön ohella ottaa osaa myös erilaisiin humanitaarisiin kehitysapuprojekteihin. Täten sen menetelmät alkoivat lähentyä perinteisten kirkkojen nykyään tekemää lähetystyötä. Neuvostoliiton romahduksen jälkeen Kansainvälinen perhe aloitti usean muun kristillisen yhteisön ohella voimakkaan lähetystyön itäisen Euroopan alueella.


title: Kansainvälinen perhe

text: Liikkeen johtaja David Berg kuoli lokakuussa 1994, ja liikkeen johtoon nousi hänen sihteerinsä ja avovaimonsa Karen Zerby, joka tunnetaan liikkeen sisällä nimillä Mama Maria, Queen Maria, Maria David ja Maria Fontaine. Hän meni naimisiin monivuotisen kumppaninsa Steven Douglas Kellyn kanssa, joka tunnetaan nimellä Peter Amsterdam tai King Peter ja joka laillisestikin muutti nimensä Christopher Smithiksi. Koska Karen Zerby elää eristettyä elämää, tuli Christopher Smithistä hänen julkinen edustajansa ja puhemiehensä.


title: Kansainvälinen perhe

text: Helmikuussa 1995 Karen Zerby julkaisi liikkeen uuden peruskirjan. Se määritteli aikaisempaa tarkemmin liikkeeseen kuuluvien sekä kommuunien oikeudet ja velvollisuudet. Peruskirja vakiinnutti Kansainväliseen perheeseen uuden, entistä sallivamman elämäntyylin. Liikkeen kannattajien oli nyt aikaisempaa helpompi valita itse oma tiensä ja tehdä itsenäisiä ratkaisuja elämässään. Myös kommuunien tosiasiallista itsemääräämisoikeutta lisättiin. Peruskirja määritteli, minkälaista tukea liikkeen jäsenillä oli oikeus odottaa yhteisöltä, samoin kuin se, mitä velvollisuuksia jäsenistöllä oli yhteisöä kohtaan. Heiltä odotetaan esimerkiksi liikkeen taloudellista tukemista kymmenyksien muodossa, kolmen prosentin tukea Perheiden tukirahastolle sekä prosentin tukea paikallisille tarpeille.


title: Kansainvälinen perhe

text: Peruskirja sääteli myös aikaisempaa tarkemmin perhe-elämää ja lasten asemaa yhteisössä. Se totesi yhteisöön kuuluvien perheiden lapsilla olevan oikeuden turvalliseen ja suojattuun lapsuuteen sekä vanhempiensa kasvatukseen ja tukeen. Samalla peruskirja teki selkeän pesäeron käytäntöihin, jotka olivat herättäneet arvostelua liikkeen ulkopuolella, kuten väkivaltaisiin kasvatusmenetelmiin ja alaikäisten seksuaalisuuden tukemiseen.


title: Kansainvälinen perhe

text: Vuonna 2004 yhteisö muutti nimensä Kansainväliseksi perheeksi. Samalla yhteisön strategiaa ja käytäntöjä muutettiin, osin takaisin varhaisempien aikojen suuntaan. Liikkeen julkaisut alkoivat korostaa jäsenten kokoaikaista ja täysisydämistä omistautumista Jumalalle ja liikkeelle. Myös evankelioimistyön merkitystä alettiin uudelleen korostaa. Vuoden 2004 jälkipuolisko omistettiin jäsenten aktivoimiselle, jotta nämä omistautuisivat kokosydämisesti liikkeen palvelemiseen.


title: Kansainvälinen perhe

text: Liikkeen kannattajat jaettiin ryhmiin sen mukaan, kuinka kokonaisvaltaisesti nämä olivat omistautuneet sen periaatteille. Jäsenistö jaettiin perheopetuslapsiin ("Family Disciples", FD), lähetystyöjäseniin ("Missionary Members", MM), toverijäseniin ("Fellow Members", FM), aktiivisiin jäseniin ("Active Members", AM) ja yleisjäseniin ("General Members", GM).


title: Kansainvälinen perhe

text: Kansainvälisen perheen omien jäsenrekisterien mukaan maailmassa oli vuoden 2005 alussa 1238 kommuunia, joissa asui yhteensä 10202 jäsentä. Näistä 266 kommuunia kuului perheopetuslapsille, joita oli 4884, 255 lähetystyöjäsenille, joiden lukumäärä oli 1769, ja 717 toverijäsenille, joita puolestaan oli 3549. Alempia jäsenkategorioita ei tilastoitu, koska he eivät asu yhteisön kommuuneissa.


title: Kansainvälinen perhe

text: Kansainvälinen perhe kertoo kuuluvansa opillisesti kristinuskon protestanttiseen haaraan. Sen mukaan Raamattu on kaiken opin ja elämän ylin perusta ja ohjenuora. Liikkeen raamattunäkemys on fundamentalistinen. Sen mukaan Raamatun teksti on kokonaisuudessaan Jumalan henkeyttämä ja siksi erehtymätön. Liike torjuu esimerkiksi evoluutioteorian ja opettaa sen sijaan maailman luomista kuudessa kirjaimellisessa päivässä. Sen luomisnäkemystä voidaan luonnehtia nuoren maan kreationismiksi.


title: Kansainvälinen perhe

text: Liike tunnustaa vanhan kirkon opetuksen Jumalasta, joka on ilmoittanut itsensä kolmena persoonana, Isänä, Poikana ja Pyhänä Henkenä. Se tunnustautuu siis kolmiyhteiseen Jumalaan. Samoin liike tunnustaa varhaisen kirkon kristologiset dogmit Jeesuksen jumalallisesta ja inhimillisestä luonnosta eli nk. kaksiluonto-opin. Jeesus on Kansainvälisen perheen teologiassa Jumalan ihmiseksi tullut Poika, joka on koko ihmiskunnan Vapahtaja ja Lunastaja. Liike opettaa protestanttista pelastusoppia, jonka mukaan ihminen pelastuu yksin uskosta ja yksin armosta. Uskomalla Kristukseen ja ottamalla hänet vastaan henkilökohtaisena Vapahtajanaan ihminen siirtyy pahan vallasta Jumalan valtaan ja pelastuu. Liikkeen opin mukaan kerran pelastettu ihminen on aina pelastettu, eli ihminen ei voi enää menettää saavuttamaansa autuutta.


title: Kansainvälinen perhe

text:
Kansainvälinen perhe syntyi osaksi karismaattista liikettä, ja Pyhän Hengen lahjat ovat edelleen keskeisellä sijalla sen teologiassa. Sen mukaan Paavalin 1. Korinttolaiskirjeen 12. luvussa mainitseman Pyhän Hengen lahjat ilmenevät nykyäänkin seurakunnassa. Liikkeen opin mukaan sen jäsenet voivat saada Jumalalta ohjausta profetioiden kautta, ja Jumala voi parantaa sairaita. Liikkeen käsityksen mukaan Jumala pitää yhteyttä ihmiskuntaan palvelevien henkien, enkelien, kautta. Toisaalta myös edesmenneet pyhät voivat toimia Jumalan sanansaattajina. Liikkeen jäsenistä monet kertovatkin saavansa viestejä edesmenneiltä, ja monet mainitsevat kuolleita opettajinaan tai henkioppainaan.
Liikkeen opetuksen mukaan kaikki elämä on Jumalan lahjaa ja siksi pyhää. Sekä abortti että eutanasia tuomitaan Jumalan tahdon vastaisina.


title: Kansainvälinen perhe

text: Kansainvälisen perheen teologia eroaa perinteisistä kirkoista lähinnä siinä, ettei se toimita (vesi)kastetta eikä ehtoollista. Kumpikin on liikkeen opetuksen mukaan ymmärrettävä henkisesti ja hengellisesti. Kaste on sen mukaan vertauskuva Pyhän Hengen uudestisynnyttävästä työstä, ehtoollinen taas kuvaa rukousyhteyttä Jumalaan.


title: Kansainvälinen perhe

text: Kansainvälinen perhe on vuosien myötä muuttunut seksuaalimoraaliltaan sangen sallivaksi. Sen mukaan seksuaalisuus on Jumalan hyvä ja arvokas luomislahja, jonka tarkoituksena on, paitsi lisääntyminen, myös mielihyvän tuottaminen ihmisille. Liikkeen omaksuman nk. Jeesuksen rakkauden lain mukaan heteroseksuaaliset suhteet aikuisten välillä eivät ole syntiä. Käytännössä tätä lakia sovelletaan nykyään vain liikkeen jäsenten kesken. Sitä vastoin homoseksuaaliset teot tuomitaan luonnonvastaisina.


title: Kansainvälinen perhe

text: Omintakeinen oppi järjestössä on myös ajatus "Jeesuksen rakastamisesta". Opetus liittyy osaltaan vanhakirkolliseen morsiusmystiikkaan, jossa uskova kokee yhtyvänsä Jeesukseen hänen morsiamenaan ("Kristuksen morsian" on Uudessa testamentissa käytetty kielikuva seurakunnasta). Kansainvälisen perheen teologiassa ajatus Jeesuksen rakastamisesta on kuitenkin saanut voimakkaasti eroottisia piirteitä. Liikkeen jäseniä kehotetaan ajattelemaan yhtymistä Jeesukseen heidän rakastellessaan tai masturboidessaan. Homoeroottisten mielleyhtymien välttämiseksi miespuolisia jäseniä kehotetaan samaistumaan tässä yhteydessä naiseen. "Jeesuksen rakastamisen" katsotaan luovan erityisen läheisen ja intiimin suhteen Jeesuksen ja uskovan välille.


title: Horst-Dieter Höttges

text: Horst-Dieter Höttges (s. 10. syyskuuta 1943, Mönchengladbach) on saksalainen jalkapalloilija. Puolustajana pelannut Höttges saavutti maailmanmestaruuden Länsi-Saksan riveissä 1974 ja Euroopan mestaruuden kaksi vuotta aikaisemmin. Horst-Dieter Höttges pelasi 66 maaottelua, joissa teki yhden maalin.


title: Horst-Dieter Höttges

text: Höttges liittyi Borussia Mönchengladbachin vahvuuteen 17-vuotiaana. Sitä ennen hän edusti Rheydter SV:a, johon oli siirtynyt ensimmäisestä seurastaan "Blau-Weiß Bahlista". Ennen Bundesliigan kautta 1964-1965 hän teki sopimuksen Werder Bremenin kanssa ja voitti heti maansa mestaruuden Willi Multhaupin valmennuksessa.


title: Horst-Dieter Höttges

text: Menestyskausi avasi Höttgesile myös Helmut Schönin valmentaman Länsi-Saksan maajoukkueen ovet 1965. 1960-luvun puolivälissä vakiintui myös hänen lisänimensä "Eisenfuß" ("rautajalka").


title: Porl Thompson

text: Pearl Thompson (synt. Paul Stephen Thompson) (8. marraskuuta 1957 Wimbledon, Englanti) on englantilainen kitaristi, joka tunnetaan parhaiten työstään The Curessa.


title: Paperilaadut

text: Paperilaadut muodostavat useita alaryhmiä. Tärkein paperilaatuja erottava tekijä on se, onko paperi valmistettu mekaanisesta massasta, kuten hiokkeesta, hierteestä, kuumahierteestä, kemihierteestä, vai selluloosasta, jolloin siinä on vain osaksi puun väliainetta ligniiniä tai ligniiniä ei ole lainkaan, jolloin kysymys on "puuvapaasta (engl. wood free)" paperista eli hienopaperista.


title: Helmiäinen

text: Helmiäinen on eräiden nilviäisten kuoren sisäpinnan muodostavaa vahvaa, kiiltelevää ainetta. Helmet kehittyvät helmiäispinnalla.


title: Helmiäinen

text: Helmiäinen muodostuu pienistä kuusikulmaisista aragoniittilevyistä, jotka ovat puolisen mikrometriä paksuja ja 10–20 µm leveitä. Niiden välissä on kerroksittain joustavaa orgaanista ainetta: kitiiniä, silkinkaltaisia proteiineja tai vastaavia aineita. Tämä orgaanisen ja epäorgaanisen aineen sekoiterakenne tekee helmiäisestä joustavaa ja kestävää. Aragoniittilevyjen paksuus on lähellä näkyvän valon aallonpituutta, ja se luo helmiäisen pintaan interferenssikuvioita.


title: Herbert Wimmer

text: Herbert "Hacki" Wimmer (s. 9. marraskuuta 1944) on saksalainen jalkapalloilija. Hän saavutti viisi kansallista mestaruutta sekä kaksi UEFA Cupia seurajoukkueensa Borussia Mönchengladbachin mukana. Hän voitti maailmanmestaruuden 1974 ja Euroopan-mestaruuden 1972 Saksan liittotasavallan joukkueessa.


title: Herbert Wimmer

text: Hän aloitti hyökkääjänä, mutta Mönchengladbachissa hänen roolikseen vakiintui varmistaa joukkueen pelintekijätähden Günter Netzerin selusta. Wimmerin fyysinen kestävyys toi hänelle lempinimen "rautakeuhko", kun hän ei koskaan näyttänyt uupuvan keskikentän uurastuksesta huolimatta. Vuosien 1966 ja 1978 välillä hän pelasi 366 Bundesliiga-ottelua Borussia Mönchengladbachissa ja teki niissä 52 maalia.


title: Herbert Wimmer

text: Vuosien 1968 ja 1976 välillä Wimmer edusti Länsi-Saksan maajoukkuetta 36 kertaa; maalintekoon hän ylsi neljästi. Länsi-Saksan riveissä hän saavutti Euroopan mestaruuden 1972. Hän teki toisen maalin lukemiin 3–0 päättyneessä finaalissa Neuvostoliittoa vastaan. MM-kotikisoissa 1974 Wimmer mahtui kokoonpanoon kahdessa ottelussa.


title: Günter Netzer

text: Günter Theodor Netzer (s. 14. syyskuuta 1944 Mönchengladbach, Saksa) on saksalainen entinen jalkapalloilija, nykyinen viestintäyrittäjä ja televisiokommentaattori. Keskikentällä pelintekijänä pelannut Netzer tunnettiin erityisesti erinomaisista syötöistään.


title: Günter Netzer

text: Netzer pelasi 1. FC Mönchengladbachissa kahdeksanvuotiaasta ennen kuin vaihtoi paikalliskilpailija Borussia Mönchengladbachiin yhdeksäntoistavuotiaana vuonna 1963. Hänestä tuli Bundesliiga-ammattilainen kaudella 1965–1966. Samalla kaudella hän esiintyi ensi kertaa Länsi-Saksan maajoukkueessa. Borussia Mönchengladbachin kanssa hän saavutti vuosina 1970 ja 1971 peräkkäiset liigamestaruudet sekä vuonna 1973 Saksan cupin, jonka loppuottelussa Kölniä vastaan hän teki voittomaalin jatkoajalla. Netzer edusti seuraa vuoteen 1973 asti, ja teki pelaamassaan 230 liigaottelussa 82 maalia. Hänet valittiin Saksan vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1972 ja 1973.


title: Günter Netzer

text: Kun espanjalaisseura Barcelona teki sopimuksen alankomaalaisen Johan Cruijffin kanssa vuonna 1973, vastasi sen kilpailija Real Madrid hankkimalla Netzerin riveihinsä. Vuoden päästä joukkueeseen liittyi myös Netzerin maanmies Paul Breitner ja vuosikymmenen loppupuolella vielä Uli Stielike. Netzer pelasi Madridissa kolmen kauden ajan, ja oli mukana voittamassa kahta liigamestaruutta vuosina 1975 ja 1976 sekä kahta Espanjan cupia vuosina 1974 ja 1975. Ennen pelaajauransa päättämistä Netzer pelasi vielä sveitsiläisessä Grasshoppersissa.


title: Günter Netzer

text: Saksan liittotasavallan maajoukkueessa Netzer pelasi 37 ottelua ja teki 6 maalia vuosina 1965–1975. Hän oli suuressa roolissa maansa mestaruuteen päättyneissä vuoden 1972 EM-kilpailuissa. Netzer oli Franz Beckenbauerin ja Gerd Müllerin ohella turnauksen kirkkaimpia tähtiä. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon myös voittoisissa vuoden 1974 MM-kilpailuissa, mutta pelasi vain noin 20 minuuttia alkulohkon ottelussa DDR:ää vastaan, sillä hänen ei katsottu sopivan yhteen toisen keskikentän hahmon Wolfgang Overathin kanssa.


title: Günter Netzer

text: Päätettyään pelaajauransa Netzer aloitti vuonna 1978 hampurilaisseura HSV:n managerina. Hän palkkasi valmentajaksi ensin Branko Zebecin ja sitten Ernst Happelin, ja uudisti joukkueen täysin. Hän toimi tehtävässä kahdeksan menestyksekästä vuotta, jonka aikana HSV voitti Bundesliigan mestaruuden kolmesti vuosina 1979, 1982 ja 1983 sekä Euroopan cupin vuonna 1983.


title: Günter Netzer

text: Nykyään Netzer toimii Infront Sports & Media -urheilumarkkinointiyrityksen johtokunnassa. Hän on työskennellyt myös toimittajana ja jalkapalloasiantuntijana televisiossa. Netzer ja hänen selostuskumppaninsa Gerhard Delling palkittiin Adolf Grimme -palkinnolla vuonna 2000 työstään ARD:llä.


title: Minskin alue

text:
Minskin alue (, ) on alue (maakunta) Valko-Venäjän keskiosassa.
Minskin alue on keskellä Valko-Venäjää ja maan kaikki viisi muuta maakuntaa ympäröivät sitä. Alueen keskellä sijaitseva pääkaupunki Minsk toimii Minskin alueen hallinnollisena keskuksena, vaikkei itse hallinnollisesti kuulukaan siihen. Alueen rajanaapureita ovat Vitsebskin alue pohjoisessa, Mahiljoun alue idässä, Homelin ja Brestin alueet etelässä sekä Hrodnan alue lännessä.


title: Minskin alue

text: Minskin alueen asukasluku oli 2009 lokakuussa 1 422 528. Edeltävän kymmenen vuoden aikana (1999–2009) alueen väestö pieneni 1,5586 miljoonasta 1,4225 miljoonaan (-8,7 %). Erityisesti alueen maaseutuasukkaiden määrä vähäni merkittävästi (751,0 tuhannesta 634,5 tuhanteen= -15,5 %). Lokakuussa 2009 tämän pääkaupunki Minskiä ympäröivän maakunnan väestöstä kaupunkilaisia oli 55,4 %.


title: Minskin alue

text: Alueen suurimmat ja samalla yli 50 000 asukkaan kaupungit ovat Barysau, Salihorsk, Maladzetšna, Žodzina ja Slutsk. Oheisessa taulukossa on lueteltu alueen noin 10 000 asukkaan ja suuremmat taajamat asukasluvun mukaisessa suuruusjärjestyksessä - ensin suomeksi, sitten valkovenäjän- ja venäjänkielisessä muodossaan. Väkiluvut perustuvat syksyn 2009 väestönlaskennan tuloksiin.


title: Minskin alue

text: Aluehallinnollisesti Minskin alueen alaisuudessa on Žodzinan kaupunki ja 22 hallintopiiriä (raion). Minskin maakunnan osa-alueet ovat (asukasluvut 2009 väestönlaskennasta):


title: Minskin alue

text: Pääkaupunki Minsk on rautatieyhteyksien solmukohta. Valko-Venäjän rautateiden kaukojunayhteydet Minskin alueen läpi ovat kattavat. Erityisesti Minskin lähiliikenteen junat pysähtyvät kymmenille asemille ja seisakkeille Minskissä, sen esikaupungeissa ja Minskin alueella yleisemminkin - lähiliikenteen rataverkko lähtee pääkaupungista neljään suuntaan. Pääratojen yhteyksistä merkittävimpiä ovat mm.


title: Minskin alue

text: Minskin alueen läpi kulkevat suurimmat valtatiet ovat (tiet olivat muuttumassa maksulliseksi heinä-elokuussa 2013).Minskin kansallinen lentoasema (Minsk-2) sijaitsee Minskin alueella, runsas 40 kilometriä Minskin keskustan itäpuolella. Lisäksi Minskiä palvelee kaupunkilentoasema Minsk-1.


title: Minskin alue

text: Vesiliikenne jokiproomuilla ja pienemmillä aluksilla on mahdollista lähinnä Dneprin suurella Berezina-sivujoella Barysausta alaspäin. Pienemmille aluksille alueen joet ja kanavaverkostot tarjoavat huomattavasti kattavamman reittiverkoston.


title: Asten

text: Asten on Alankomaissa Pohjois-Brabantin provinssissa sijaitseva kunta. Asukkaita kunnassa on 16 411 (30.6.2008) ja väestötiheys on 233 as./km². Kunnan pinta-ala on 71,38 neliökilometriä, josta vettä on 1,04 km². Astenin pormestari on Hans Beenakker. Kunnan keskuspaikka on samanniminen, kuin kuntakin. Muut asutuskeskukset ovat Heusden ja Ommel.


title: Asten

text: Astenin naapurikunnat ovat Deurne koillisessa, Meijel (Limburgin provinssissa) kaakossa, Nederweert (Limburgin provinssissa) etelässä, Someren lännessä ja Helmond luoteessa.


title: Asten

text: Astenin historia ulottuu 1200-luvulle. Astenin ystävyyskunta on Hattorf am Harz Saksassa.


title: William B. Williams

text: William B. Williams (synt. William Breitbard 6. elokuuta 1923 – 3. elokuuta 1986) oli yhdysvaltalainen DJ ja radiopersoona.


title: William B. Williams

text: Williams aloitti uransa radiossa newjerseyläisellä WAAT-asemalla vuonna 1944. Jo kuusi viikkoa myöhemmin hänelle tarjottiin kuuluttajan paikkaa WNEW-asemalla, jolla hän toimikin lähes koko uransa ajan. Williams ystävystyi samalla radioasemalla uransa alkuaikoina työskennelleen Frank Sinatran kanssa. Williamsille onkin annettu kunnia Sinatran lempinimen "Chairman of the Board" keksimisestä.


title: William B. Williams

text: William B. Williams nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2006.


title: Psychosocial

text: Psychosocial on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Slipknotin single vuodelta 2008. Kappale julkaistiin myös vuoden 2008 albumilla "All Hope Is Gone". Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, jossa Slipknotin jäsenillä on uudistetut maskit.


title: Psychosocial

text: "Psychosocial"-kappaleesta on tehty kaksi versiota, joista toinen on 40 sekuntia pidempi. Kitarasoolon ja kappaleen loppuun on lisätty huuto-osuudet.


title: Psychosocial

text: Kappale esiintyy myös -pelissä


title: Psychosocial

text: Kappaleen on miksannut Colin Richardson.


title: George Saling

text: George J. Saling (27. heinäkuuta 1909 – 15. huhtikuuta 1933), oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, olympiavoittaja 110 metrin aitajuoksussa Los Angelesissa 1932.


title: George Saling

text: Saling syntyi Memphisissä, Missourissa, mutta hänen perheensä muutti Corydoniin, Iowaan hänen ollessaan vain kolmen kuukauden ikäinen. Saling oli Corydonin lukion koripallojoukkueen kapteeni ja valmistui lukiosta 1927. Iowan yliopistossa hänestä tuli viimeisenä opiskeluvuonnaan maailmanluokan aitajuoksija. Voittaessaan kansallisen yliopistomestaruuden hän sivusi Percy Beardin maailmanennätystä tuloksella 14,4. Kansallisissa mestaruuskisoissa voiton vei Jack Keller Salingin hävitessä reilulla metrillä. Saling voitti kuitenkin 200 metrin aidat.


title: George Saling

text: Los Angelesin olympialaisissa Saling sai kultaa voitettuaan hopeamitalisti Beardin ensin välierissä 0,2 sekunnilla ja sitten finaalissa 0,1 sekunnilla johdossa olleen Beardin törmättyä kuudenteen aitaan. Voittoaika oli 14,6.


title: George Saling

text: Vain kuusi kuukautta kisojen jälkeen Saling kuoli liikenneonnettomuudessa Missourissa 23-vuotiaana.


title: Niederneukirchen

text: Niederneukirchen on kunta Linz-Landissa, Itävallassa. 1. tammikuuta 2005 tehdyn mittauksen mukaan siellä asui noin 1,888 ihmistä. Sen pinta-ala on 21 neliökilometriä. Niederneukirchen sijaitsee 336 metrin korkeudella merenpinnasta. Kunnan asukastiheys on 90/neliökilometriltä. Kunnan johtajana toimii Ernestine Haginger.


title: Keskinen federaatiopiiri

text: Venäjän federaation keskinen federaatiopiiri () on yksi Venäjän kahdeksasta federaatiopiiristä. Maantieteellisesti tämä federaatiopiiri sijaitsee itse asiassa aivan valtion länsiosassa, ja määrellä "keskinen" on pikemmin alueen poliittista painoarvoa ja sen historiallista asemaa kuvaava merkitys. Alue oli Euroopan-puoleisen Venäjän sydänmaata silloin, kun Ukraina ja Valko-Venäjä tsaarinvallan aikana olivat osa Venäjää.


title: Keskinen federaatiopiiri

text: Federaatiopiirejä ei ole mainittu erikseen liittovaltiosubjektien ja liittovaltion välisenä hallintotasona Venäjän perustuslaissa. Tarve federaatiopiirien määrittelyyn syntyi 1990-luvulla muodostuneesta hallinnon hajanaisuudesta, ja ne perustettiin toukokuussa 2000 osaksi Venäjän presidentinhallintoa perustuslain presidentille antamien valtaoikeuksiin nojautuen.


title: Keskinen federaatiopiiri

text:
Keskisen federaatiopiirin hallintokeskus on Moskova. Sen alueella elää runsas neljäsosa valtakunnan väestöstä, vuoden 2010 väestönlaskun mukaan noin 38,4 miljoonaa ihmistä. Federaatiopiirin pinta-ala on alle 4 % Venäjän koko alueesta.
Keskisen federaatiopiirin väkiluku oli 38,4 miljoonaa vuonna 2010, mikä edusti 26,9 prosenttia koko Venäjän väestöstä.


title: Keskinen federaatiopiiri

text: Keskisen federaatiopiirin osuus oli vuonna 2010 yli kolmannes eli 35,73 prosenttia (eli 13 363 655,6 miljoonaa ruplaa vuonna 2010) koko Venäjän bruttokansantuoteesta.