Smrt Aleksandra II. je bila velik udarec za reformistično gibanje. Ena njegovih zadnjih idej je bil osnutek načrta za voljen parlament oz. dumo, ki je bil dokončan dan pred njegovo smrtjo, vendar ga takrat še niso predstavili ruskemu ljudstvu. Aleksander II. bi svoj načrt za dumo predstavil ruskemu ljudstvu čez 48 ur.  Ko ne bi umrl, bi morda Rusija stopila na pot k ustavni monarhiji in ne na dolgo pot zatiranja, ki je bilo značilno za vladavino njegovega naslednika. Prvo dejanje Aleksandra III. po očetovi smrti je bilo to, da je uničil njegove načrte. Duma se je uresničila šele leta 1905, ko je vnuk Aleksandra II., Nikolaj II., sklical dumo zaradi izjemnih pritiskov na monarhijo, ki so bili posledica ruske revolucije iz leta 1905. Atentat je v Rusiji sprožil val zatiranja državljanskih svoboščin in spet se je razmahnilo policijsko nasilje, ki je bilo nekoliko obrzdano pod vladavino Aleksandra II.; njegovi smrti sta prisostvovala tako njegov sin, Aleksander III., kot njegov vnuk, Nikolaj II., ki sta si prisegla, da ne bosta deležna enake usode. Oba sta se posluževala tajne službe Ohrana, da sta aretirala protestnike in izkoreninila domnevne uporniške skupine in s tem še bolj prispevala k zatiranju osebne svobode ruskih ljudi.  Še ena posledica je bil niz anti-judovskih pogromov, pa tudi oblikovanje anti-semitske zakonodaje, Majskih zakonov. Atentat na carja pa je obenem navdihnil anarhiste, da so se posluževali »propagande dejanj, t.j. uporabe senzacionalnega nasilja, ki bo sprožilo revolucijo.« Gradnja cerkve Odrešenika na krvi, ki je bila zgrajena na prizorišču njegovega atentata in posvečena njegovemu spominu, se je začela leta 1883.