Sedí a kouká před sebe a papír má prázdný. Je tohle možný? Ani nemá sešit! Ptám se: ,,Jakube, proč nepíšeš?“ A on: ,,Já nechápu. Nevím. “ Já: ,,Co nevíš?Třikrát jsem to vysvětlila, ukazovali jsme si příklad. “ Jakub: ,,Nevím“ a krčí rameny, vůbec se mi nedívá do očí. Začíná mě to popouzet. Jen sedí a kouká před sebe. Já: ,,Když nevíš, tak ti nemám ani co poradit. A umíš psát?
Třikrát jsem to vysvětlila, ukazovali jsme si příklad.“ Jakub: ,,Nevím“ a krčí rameny, vůbec se mi nedívá do očí.