Já sedím a sleduji ostatní. Učitelka ke mně přijde a zeptá se nahlas: „A proč ty si nepíšeš?“. Snažím se slušně usmát a řeknu „ Ale vždyť já jsem tady přeci na náslechu“. Dělám, že se nic nestalo, když ostatní naráz vybuchnou smíchy. Potlačuji v sobě všechny záporné myšlenky a do konce hodiny počítám minuty.
Snažím se slušně usmát a řeknu „ Ale vždyť já jsem tady přeci na náslechu“.