A tady to začalo. Propadák! Blížím se k poslední lavici, kde sedí žák Jakub. Sedí a kouká před sebe a papír má prázdný. Je tohle možný? Ani nemá sešit!Ptám se: ,,Jakube, proč nepíšeš?“ A on: ,,Já nechápu. Nevím. “ Já: ,,Co nevíš? Třikrát jsem to vysvětlila, ukazovali jsme si příklad. “ Jakub: ,,Nevím“ a krčí rameny, vůbec se mi nedívá do očí. Začíná mě to popouzet.
Ptám se: ,,Jakube, proč nepíšeš?“ A on: ,,Já nechápu.